Ухвала
Іменем України 
14 лютого 2022 року
м. Київ          
справа № 683/2727/20
провадження № 51-341ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області 
від 24 травня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України 
до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджена не погоджується 
із зазначеним вироком суду першої інстанції та порушує питання про його перегляд 
в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог 
пунктів 3, 4, 5 ч. 2, ч. 3 та ч. 5 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються судове рішення, що оскаржується, обґрунтування заявлених скаржником вимог 
із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції, та її думка з приводу участі у касаційному розгляді. Крім того, 
до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що  не  були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону 
(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати, в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному засуджена у вступній частині касаційної скарги 
не зазначає, які конкретно судові рішення вона оскаржує.
Крім того, засуджена, вказуючи на незаконність судових рішень з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, лише формально посилається 
на несправедливість призначеного їй покарання через суворість, при цьому 
не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення 
ст. 414 КПК України.
Крім цього, засуджена у касаційній скарзі, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також, як убачається зі змісту касаційної скарги, вирок суду щодо ОСОБА_4 ухвалою апеляційного суду було залишено без зміни, однак засуджена 
не зазначає, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість цієї ухвали 
з урахуванням підстав, передбачених  ч. 1 ст. 438 КПК України, для її скасування чи зміни. 
Крім цього, вимоги засудженої до суду касаційної інстанції про ухвалення нового вироку, яким слід пом`якшити призначене їй покарання, не узгоджуються 
з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
При тому, що ухвалення нового вироку взагалі не входить до повноважень суду касаційної інстанції.
Також засуджена у прохальній частині скарги не зазначає, що суд касаційної інстанції має зробити з постановленими щодо неї судовими рішеннями, а саме вироком та ухвалою, за наслідками розгляду її касаційної скарги.
Крім цього, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України засуджена у скарзі не зазначає 
чи бажає вона брати участь у касаційному розгляді.
Окрім вказаного, в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги 
взагалі не додано копій оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги 
без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається 
без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 залишити без руху і надати їй для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу їй буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                     ОСОБА_3