Справа № 307/1857/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        28 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        БИСАГИ Т.Ю., СОБОСЛОЯ Г.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 307/1857/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 6 липня 2021 року, повний текст якого складено 7 липня 2021 року, головуюча суддя Сойма М.М., -

встановив:

01.06.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.
Сторони з 24.04.2018 перебувають у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , яка проживає з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Позивачка проживає в будинку своїх батьків, не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та має істотні труднощі в утриманні дитини та створенні для неї нормальних умов для фізичного та духовного розвитку.
Відповідач працює за у приватного підприємця ОСОБА_4 водієм, займається перевезенням різних вантажів через державний кордон, отримує офіційний і неофіційний заробітки, які становлять близько 1000-1200 євро на місяць. Офіційної інформації по доходи відповідача позивачка не має, а сам він свої доходи приховує.
Відповідач молодий за віком, здоровий, не має на утриманні інших осіб і повинен та спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки, а також на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку. Розмір таких аліментів повинен становити 5000,00 грн і 2000,00 грн на місяць відповідно.
Посилаючись на ці обставини, на ст.ст. 84, 180, 181, 182, 184 та на інші норми СК України, позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь: аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 5000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття; аліменти на своє утримання в розмірі 2000,00 грн щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_5 трирічного віку, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тячівського районного суду від 06.07.2021 позов задоволено частково:
стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 :
аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500,00 грн щомісячно, починаючи з 01.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття;
аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1500,00 грн щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили;
в іншій частині позовних вимог відмовлено;
допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць;
стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності в межах задоволених вимог, із наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки відповідних аліментів як на утримання дитини, так і на утримання матері дитини.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Варга Д.Д., оскаржив рішення суду першої інстанції як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи скарги зводяться до таких.
Суд безпідставно вказав у рішенні, що відповідач не подав відзиву на позов, оскільки такий після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі (15.06.2021) був поданий у встановлений строк (30.06.2021). У відзиві відповідач, не маючи можливості сплачувати аліменти в заявленому позивачкою розмірі, визнав позов частково та надав докази щодо своїх доходів.
Відповідач офіційно працевлаштований у приватного підприємця ОСОБА_6 і отримав заробітну плату у 2021 році за квітень у розмірі 5277,78 грн, за травень – 3994,96 грн. Зараз відповідач працює водієм у приватного підприємця ОСОБА_7 і отримує зарплату в розмірі 6000,00 грн.
Тому відповідно до закону з відповідача можуть бути стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини від його доходу, при цьому, розмір аліментів не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивачка не надала доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявленого до стягнення на утримання дитини розміру аліментів.
Аліменти на утримання дружини відповідач сплачувати не може через низьку зарплату, тоді як присудження таких аліментів можливе лише якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу дружині.
Відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з нього на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини від його доходу, а в інших вимогах відмовити.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог та з наведених ним підстав, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання, а також щодо прав і обов`язків подружжя по утриманню.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8, 9 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.ст. 1, 2, ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 7 ч.ч. 5, 6 СК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України:
особа діє у цивільних, в тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;
при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;
сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою – п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;
цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;
кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено та підтверджується документально, що ОСОБА_8 та ОСОБА_2 зареєстрували у Виконавчому комітеті Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області 24.04.2018 шлюб за актовим записом № 29 і є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 2, 3).

Сторони проживають нарізно: позивачка ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8, 15).

Довідкою Виконкому Дубівської селищної ради ід 27.04.2021 № 1278, актом обстеження матеріально-побутових умов від 27.04.2021, складеним депутатом Дубівської селищної ради В.І. Ребаром, підтверджується, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не проживають разом приблизно з кінця березня 2021 року, позивачка має на утриманні доньку ОСОБА_5 та виховує її одна (а.с. 8, 9).

Провадження в справі було відкрите ухвалою судді Тячівського районного суду від 02.06.2021, судове засідання в справі було призначене на 06.07.2021, копія ухвали, додані до неї матеріали позову та судова повістка були надіслані судом відповідачу ОСОБА_2 рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення та були ним одержані 15.06.2021 (а.с. 11, 13, 14, 17).

06.07.2021 (через 21 день після отримання відповідачем документів із суду) справу було розглянуто судом першої інстанції в судовому засіданні за участю позивачки ОСОБА_1 і за відсутності належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи відповідача ОСОБА_2 (а.с. 18-19). Станом на день розгляду справи в ній не зафіксоване надходження від відповідача ОСОБА_2 будь-яких заяв, клопотань, документів.

До апеляційної скарги відповідач ОСОБА_2 додав ксерокопію відзиву на позов, складеного його представником адвокатом Варгою Д.Д. 30.06.2021, із яким договір про надання правової допомоги він уклав 24.06.2021. На першому аркуші копії відзиву міститься ксерокопія рукописного запису такого змісту: «отр. 30.06.2021 р. Ровт рукописний підпис».

Оригінал примірника відзиву відповідача на позов з оригіналом указаного рукописного запису до апеляційної скарги не додавався, так само, як не були додані й документи щодо місця роботи відповідача та оплати його праці, даними яких він оперував у відзиві та в апеляційній скарзі, яка за своїм змістом по суті відповідає змісту відзиву.

У справі відсутні докази направлення відзиву на позов засобами поштового зв`язку та/або докази здачі документів безпосередньо до канцелярії суду, докази реєстрації документів, що надійшли, в суді з проставленням штампу суду з датою реєстрації та реєстраційним номером, як це вимагається Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженою наказом ДСА України від 20.08.2019 № 814 (зокрема, п.п. 1, 2, 8, 9 розділу ІІ) та іншими нормами законодавства.

Таким чином, у справі відсутні докази виконання відповідачем ОСОБА_2 вимог ст. 83 ч.ч. 1, 3, 9, 10, ст. 178 ч. 5 ЦПК України щодо подання відзиву на позов та доказів, внаслідок чого у силу положень ст. 83 ч.ч. 8, 9, ст. 367 ч. 3 та інших норм ЦПК України документи і докази не приймаються судом першої та апеляційної інстанцій. Поза тим, власне докази на підтвердження обставин, наведених в апеляційній скарзі, апеляційному суду не надавалися.

Конвенція про права дитини передбачає, що держави-учасниці:
зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст. 3 ч. 2);
поважають відповідальність, права і обов`язки батьків … належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються (ст. 5);
забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ст. 6 ч. 2);
докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки … несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 ч. 1);
визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 ч.ч. 1, 2);
визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом (ст. 31 ч. 1);
жодне в цій Конвенції не торкається будь-яких положень, які більшою мірою сприяють здійсненню прав дитини і можуть міститися: a) в законі Держави-учасниці, або b) в нормах міжнародного права, що діють щодо даної держави (ст. 41).

Відповідно до Конституції України, норм СК України, які узгоджуються з приписами Конвенції про права дитини:
кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51 Конституції України);
мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; за загальним правилом, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 ч.ч. 1, 2 СК України);
батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України);
за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3);
розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини;
мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі;
розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше; за заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період;
той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 184 ч.ч. 1, 2, 3).

У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Отже, матеріальне утримання дітей є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення (ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). У 2021 році розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років становив від 1921,00 грн до 2100,00 грн, для дитини віком від 6 до 18 років становив від 2395,00 грн до 2618,00 грн, а у 2022 році становить (становитиме): для дитини віком до 6 років від 2100,00 грн на 01.01.2022 до 2272,00 грн на 01.12.2022; для дитини віком від 6 до 18 років від 2618,00 грн на 01.01.2022 до 2833,00 грн на 01.12.2022. З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму слід враховувати, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дітей із часом значно дорожчає.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення гармонійного розвитку, освіти, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Маючи на своєму утриманні малолітню дитину позивачка поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несе основний тягар як матеріального утримання дитини, так і її виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дитину та організацію її життя. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). У справі немає доказів наявності у відповідача вад здоров`я, а також доказів наявності інших обставин, які б перешкоджали йому працювати. Змістом апеляційної скарги відповідач підтверджує свою працездатність та наявність у нього заробітку як такі, а також визнає необхідність сплати аліментів на утримання дитини та висловлює згоду на їх сплату, хоча і в інший спосіб і в іншому розмірі аніж ті, про які просила позивачка.

Відтак відповідач є молодою, працездатною особою, здатний і має можливість заробляти своєю працею кошти і реалізує її на свій розсуд, спроможний заробляти кошти на власне утримання та для виконання обов`язку з надання достатнього утримання своїй дитині.

За наведених обставин слід визнати, що у позивачки ОСОБА_1 виникли дійсні підстави для вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Власне недостатність у матері коштів на утримання дитини сумнівів не викликає, не заперечується по суті й батьком дитини, відповідні доводи позивачки не спростовані, а фактичне часткове визнання позову відповідачем і його позиція про згоду сплачувати аліменти в частці від заробітку в сукупності з іншими матеріалами справи вказує на його фактичну спроможність надавати матеріальне утримання дитині. Сама по собі така ініціативна позиція відповідача прав дитини і позивачки не порушує.

Поряд із цим, пред`явивши вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 5000,00 грн щомісячно, позивачка обґрунтовувала її власне необхідністю виконання батьком дитини обов`язку з її утримання, проте, не враховувала вимоги закону, інші обставини, що мають істотне значення в спорі, та не надала на підтвердження своєї вимоги докази.

Задовольняючи позов щодо стягнення аліментів на утримання дитини частково та визначаючи такі в розмірі 2500,00 грн щомісячно, суд першої інстанції враховував фактичні обставини справи, обсяг виконання позивачкою обов`язку доказування саме пред`явленого нею до стягнення розміру аліментів на утримання дитини та виходив передусім із необхідності забезпечити законні інтереси дитини на належне утримання та необхідний для нормального виховання і розвитку дитини рівень її життя.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, його половини чи іншої частини, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, ініціативної позиції відповідача щодо сплати аліментів, динаміки значення базового соціального стандарту та маючи на увазі забезпечення тривалого та достатньо стабільного матеріального утримання малолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі 2500,00 грн на дитину протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, який буде близьким до верхньої межі відповідних прожиткових мінімумів, відповідатимуть інтересам дитини, покриватимуть суттєву частину витрат на дитину і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та зважаючи на фактичні обставини не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей.

Правова позиція відповідача в справі не може слугувати підставою для відмови в стягненні аліментів на утримання дитини, права якої підлягають першочерговому врахуванню та захисту, в розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін., а також вирішувати питання про аліменти на дитину відповідно до положень ст.ст. 189, 190 СК України.

Стосовно утримання матері, з якою проживає дитина, батьком дитини до досягнення дитиною трьох років СК України встановлює такі правила:
право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу;
один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 75 ч.ч. 2, 4);
розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу (ст. 76 ч. 1);
утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою;
за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ст. 77 ч.ч. 1, 2);
аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі;
розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням … обставин, що мають істотне значення (ст. 80 ч.ч. 1, 2);
дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років;
право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу;
право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ст. 84 ч.ч. 2, 4, 6).

Якщо матеріальне утримання дитини є імперативним обов`язком батьків, то утримання матері, з якою проживає дитина, батьком дитини до досягнення дитиною трьох пов`язується з можливістю батька надавати відповідне утримання.

Задовольняючи частково вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки, суд першої інстанції виходив лише з необхідності стягнення таких аліментів, оскільки позивачка хоча і є працездатною, проте наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Однак, ця позовна вимога не була доведена щодо обставин, які підлягають доказуванню, передусім щодо матеріальної спроможності відповідача надавати відповідну допомогу, в тому числі, у конкретно визначеному розмірі (ст. 77 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 6 ЦПК України). Рішення суду в цій частині не можна визнати обґрунтованим, на стадії апеляційного розгляду справи належні підстави для задоволення (повного чи часткового) цієї вимоги теж не встановлені.

Апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України), а рішення суду першої інстанції містить певне упущення, яке належить усунути.

Відповідно до приписів ст. 182 ч. 2, ст. 184 СК України, присуджуючи аліменти в твердій грошовій сумі та маючи на увазі забезпечення інтересів дитини, суду поряд із визначенням конкретної твердої суми аліментів належить зазначити в рішенні про те, що ця сума не може бути меншою за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ці вимоги закону судом не були виконані, в резолютивній частині рішення відповідна вказівка відсутня.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, та встановлені під час апеляційного розгляду обставини апеляцію слід задовольнити частково:
рішення суду першої інстанції:
на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України:
щодо часткового задоволення вимоги позову про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку скасувати, в цій вимозі позову відмовити;
в частині задоволення вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини змінити, доповнивши другий абзац резолютивної частини рішення після слів і цифр «2500 гривень» словами і цифрами «але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку»;
на підставі ст. 375 ЦПК України в іншій частині залишити апеляцію без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст. 367 ч. 4, ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Тячівського районного суду від 6 липня 2021 року:
в частині задоволення вимоги позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп.) щомісячно скасувати, в цій вимозі позову відмовити повністю;
в частині задоволення вимоги позову ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання дитини змінити, доповнити другий абзац резолютивної частини рішення після слів і цифр «2500 гривень» словами і цифрами «але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку»;
в іншій частині залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді