ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2022 р.	Справа № 520/7219/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання  Шинкарчук А.Я.  
представника відповідача - Рибалко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.07.21 по справі № 520/7219/21
за позовом       ОСОБА_1  
до     Управління Служби безпеки України в Харківській області  треті особи  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - законний представник ОСОБА_2 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 ( далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління служби безпеки України в Харківській області ( далі – Управління СБУ у Харківській обл., відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Управління СБУ в Харківській обл. щодо не нарахування та не виплати йому та членам його сім`ї підйомної допомоги у зв`язку з переїздом для проходження військової служби з м. Херсон в м. Харків;
- зобов`язати Управління СБУ в Харківській обл. нарахувати та виплатити йому та членам його сім`ї підйомну допомогу у зв`язку з переїздом для проходження військової служби з м. Херсон в м. Харків, у розмірі, встановленому ч. 3 ст. 9-1 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991№2011-XII (далі – Закон №2011).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що він є військовослужбовцем СБУ, який проходить кадрову військову службу, а тому відповідно до приписів ч.1 ст. 9-1 Закону №2011 має право на отримання відповідних грошових коштів. Зауважив, що його переміщення з Управління СБУ у Херсонській обл. до Управління СБУ у Харківській обл. для подальшого проходження військової служби здійснено на підставі наказу № 1299-ос/дск від 01.10.2020 та відповідно до п.48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України № 1262/2007 від 27.12.2007 ( далі – Положення  № 1262/2007) саме з метою призначення на посаду в новому місці проходження військової служби, а тому за ним зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадою, що він обіймав, що передбачено приписами Положення  № 1262/2007. Вказав, що посилання суду першої інстанції на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.11.2019 у справі № 802/1470/16-а є помилковим, оскільки обставини вказаної справи відмінні від обставин справи, що розглядається. Зазначив, що посилання суду першої інстанції на Інструкцію про шляхове забезпечення і службові відрядження військовослужбовців СБУ, затверджену наказом Голови СБУ № 75/дск від 14.04.1995 ( зі змінами, внесеними наказами Голови СБУ  № 312/дск від 16.09.2002 та № 104/дск від 05.03.2004 ( далі – Інструкція №75/ ДСК), є необґрунтованим, оскільки вказана Інструкція є відомчим актом СБУ з грифом обстеження доступу « для службового користування», який не було досліджено судом першої інстанції. 
27.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 520/7219/21.
02.11.2021 на адресу суду від Управління СБУ у Харківській обл. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
08.11.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження. 
06.12.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено справу до розгляду у відкритому судового засіданні. 
10.01.2022 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду залучено ОСОБА_2 в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – законний представник ОСОБА_2 
12.01.2022 на адресу суду від ОСОБА_2 надійшли пояснення у спрві №520/7219/21.
21.01.2022 на адресу суду від Управління СБУ у Харківській обл. надійшли пояснення у справі №520/7219/21.
Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються документів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
ОСОБА_1 проходив службу у Службі безпеки України з 1996 року по 06.05.2021.
У період з 14.09.2018 по 30.09.2020 на підставі наказу Голови СБУ № 1190-ос/дск від 14.09.2018, проходив військову службу в регіональному органі СБУ - Управлінні СБУ в Херсонській обл. на посаді першого заступника начальника вказаного Управління (військове звання – полковник).
01.10.2020 наказом Голови СБУ № 1299-ос/дск у відповідності до пп. «б» п. 48 Положення № 1262/2007, у зв`язку з проведенням організаційних заходів, на період з 01.10.2020 по 31.12.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Управління СБУ в Херсонській обл., та зараховано у розпорядження начальника Управління СБУ в Харківській обл.
19.04.2021 позивачем подано рапорт начальнику Управління СБУ в Харківській обл. підполковнику ОСОБА_4 щодо надання довідки про виплати йому підйомної допомоги при переміщенні з м. Херсон до м. Харків та підйомної допомоги при переміщенні членів його сім`ї, що передбачені Інструкцією від 14.04.1995 № 75/ДСК (а.с.7).
19.04.2021 Управлінням СБУ у Харківській обл. видано довідку, в якій зазначено, що ОСОБА_1 не виплачувалась підйомна допомога при переміщенні з м.Херсон до м.Харків та підйомна допомоги при переміщенні членів його сім`ї у зв`язку з тим, що пунктом 1.1 розділу Інструкції №75/ДСК  визначено, що зазначені виплати здійснюються при призначеннях на посади. Наказом Голови СБУ від 01.10.2020 №1299-ОС/ДСК полковника ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника Управління СБУ в Харківській обл.(а.с.6).
Не погодившись з невиплатою підйомної допомоги, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками - військовослужбовцями СБУ визначаються Законом України «Про Службу безпеки України» від 25.03.1992 №2229-XII ( далі – Закон №2229).
За приписами ст.18 Закону № 2229 фінансування, матеріально-технічне та соціально-побутове забезпечення СБУ здійснюється Кабінетом Міністрів України у порядку, визначеному Верховною Радою України, за рахунок коштів державного бюджету України. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначено Законом №2011.
За приписами п.1 ч.3 ст. 9-1 Закону № 2011 при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України, виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період, а також відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Службі безпеки України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби регулюються Положенням № 1262/2007 в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.
Військовослужбовці Служби безпеки України призначаються на штатні посади (крім випадків, передбачених цим Положенням) їх прямими начальниками в порядку, що встановлюється Головою Служби безпеки України (п.43 Положення № 1262/2007).
Підпунктом «б» пункту 48 Положення № 1262/2007 встановлено, що зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів), а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника (командира) іншого функціонального підрозділу Центрального управління, органу, закладу, установи Служби безпеки України або штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України допускається у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (зміна організаційно-штатної побудови, передислокація, перерозподіл функціональних обов`язків та наявних сил у зв`язку зі зміною покладених завдань, здійснення планових та позапланових переміщень військовослужбовців по службі у зв`язку з проведенням загальної ротації кадрів, прийняття Головою Служби безпеки України управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності) - до 3 місяців.
Абзацом 13 п. 48 Положення № 1262/2007 встановлено, що військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, що вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.
Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні, а також у разі відсутності підстав для подальшого перебування в розпорядженні він призначається на посаду або звільняється з військової служби в установленому порядку.
Механізм реалізації вимог Положення № 1262/2007 визначено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, яка затверджена наказом голови Служби безпеки України від 14 жовтня 2008 року № 772 (далі - Інструкція № 772 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Призначення військовослужбовців на штатні посади з урахуванням вимог пункту 43 Положення здійснюється: на керівні посади від начальника відділу, завідувача кафедри, їм рівних і вище (крім випадків, коли законодавством України встановлений інший порядок призначення на посади) - наказами Голови Служби безпеки України; на інші посади - наказами заступників Голови Служби безпеки України або начальників органів, підрозділів, закладів, установ, яким надано право видання наказів по особовому складу (пункт 4.3 Інструкції № 772).
Приписами п. 4.9 Інструкція № 772 встановлено, що зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників (п. 48 Положення №1262/2007) - це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.
Зарахування у розпорядження відповідних начальників проводиться наказами по особовому складу з обов`язковим визначенням дати початку та закінчення терміну розпорядження та доводиться до відома військовослужбовців, які зараховані в зазначене розпорядження, під особистий підпис їх начальниками в установленому порядку. У розпорядження Голови Служби безпеки України зараховуються лише начальники органів, закладів, установ та підрозділів Центрального управління, які призначаються та звільняються з посад Президентом України за поданням Голови Служби безпеки України. Інші начальники з числа зазначених осіб зараховуються у розпорядження заступників Голови Служби безпеки України відповідно до розподілу функціональних обов`язків. На підставі цих наказів підрозділи кадрового забезпечення вчиняють відповідні записи в облікових документах таких військовослужбовців
Звільнення військовослужбовця з посади та зарахування його в розпорядження відповідного начальника провадиться не раніше дня видання наказу по особовому складу про таке звільнення з посади та зарахування в розпорядження, а у разі, якщо таке звільнення з посади здійснюється у зв`язку із проведенням організаційно-штатних заходів - із дня набрання чинності наказом про зміни в штаті або дня, зазначеного в цьому наказі (п.4.13 Інструкції № 772).
Як встановлено судовим розглядом на підставі наказу Голови СБУ № 1299 о/с від 01.10.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Управління СБУ в Херсонській обл. та зараховано у розпорядження начальника Управління СБУ в Харківській обл., однак не проведено виплату підйомної допомоги при переміщенні з м.Херсон до м.Харків, що підтверджується довідкою Управління СБУ в Харківській обл. від 19.04.2021 №26/2270. 
З огляду на викладене та враховуючи наявність у ОСОБА_1 права на отримання відповідної допомоги, виплату якої не проведено відповідачем, колегія суддів визнає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що він не має підстав для отримання підйомної допомоги, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 . 
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.12.2021 у справі № 814/1171/17, які суд, з огляду на ч.5 ст. 242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин.
Висновок суду першої інстанції про те, що 
з моменту звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Управління СБУ в Херсонський обл. до моменту звільнення з Управління СБУ в Харківській обл., він на штатну посаду призначений не був, а відтак підстав для отримання підйомної допомоги не набув згідно висновку Верховного Суду,  викладеного у постанові від 28.11.2019 у справі № 802/1470/16-а колегія суддів визнає помилковим, з огляду на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.12.2021 у справі № 814/1171/17, які суд враховує при вирішенні спірних правовідносин з огляду правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, відповідно до яких суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Щодо посилання Управління СБУ у Харківській обл., наведеного у поясненнях від 21.01.2022 вх.№2840, на те, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.12.2021 у справі № 814/1171/17, стосуються інших обставин справи, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів відхиляє, оскільки у справі №814/1171/17 наддається правова оцінка правомірності невиплати підйомної допомоги особі за період перебування у розпорядженні начальника Управління СБУ в Херсонській обл., що є тотожними обставинами до тих, що розглядаються. 
Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
          Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року по справі №520/7219/21 скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 та членам його сім`ї ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - законний представник ОСОБА_2 ) підйомної допомоги в зв`язку з переїздом для проходження військової служби з м. Херсону до м. Харкова.
Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Харківській області ( вул. Мироносицька, 2 м. Харків, 61002 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )  та членам його сім`ї  ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - законний представник ОСОБА_2 ) підйомну допомогу у зв`язку з переїздом для проходження військової служби з м. Херсона до м. Харкова к розмірі, встановленому ч.3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  10.02.2022