ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/8624/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Релігійної організації релігійної громади Української православної церкви при храмі на ім`я ікони Божої Матері "Призри на смирение" на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21.09.2021 ( суддя першої інстанції Бойченко Ю.П.) в адміністративній справі №280/8624/21 за позовом  Релігійної організації релігійної громади Української православної церкви при храмі на ім`я ікони Божої Матері "Призри на смирение"  до  Тернуватської селищної ради Запорізького району Запорізької області   третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення,- 
ВСТАНОВИВ:
16.09.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Релігійної організації релігійної громади Української православної церкви при храмі на ім`я ікони Божої Матері «Призри на смирение» до Тернуватської селищної ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: ОСОБА_1 , в якій позивач просив суд: визнати протиправним рішення Тернуватської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 25.01.2019 №2; скасувати рішення Тернуватської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 25.01.2019 №2.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.09.2021 відмовлено у відкритті провадження, оскільки даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Роз`яснено позивачу, що розгляд справи повинен відбуватися за правилами цивільного судочинства.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21.09.2021 та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, а також неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Відповідно до ч. 1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок такого.
Згідно з пунктом 1 частини першої  статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України  суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ч.1  ст.2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п.1 ч.1  ст.19 КАС України  юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ч.3  ст.46 КАС України  відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Суб`єкт владних повноважень в розумінні  Кодексу адміністративного судочинства України  (п.7 ч.1 ст.4) - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
За визначенням в  ст.4 КАС України  адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Виходячи із змісту вказаних правових норм, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій. При цьому визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
При цьому  є недостатнім поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його рішення, дії чи бездіяльність.
Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень, дій чи бездіяльності  є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до ч.1  ст.19 ЦПК України  суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Стаття 15 Цивільного кодексу України  передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ч.4  ст.11 ЦК України  у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.
До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч.2  ст. 16 ЦК України).
На підставі ч.1  ст.21 ЦК України  суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23 лютого 2016 року (справа №21-6551а15), від 02 березня 2016 року (справа №6-14цс16), Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року (справа №826/13571/17),  від 27  лютого 2019 року (справа №826/15089/17).
У постанові від 27.03.2020 у справі №808/4231/14 Верховний Суд дійшов до висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
В даному випадку спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям Тернуватською селищною радою Запорізького району Запорізької області рішення від 25.01.2019 №2, яким, зокрема, передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер 2323655500:04:001:0099) площею 0,0845 га із земель комунальної власності, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
При цьому, як зазначає позивач, таке рішення прийнято вже після переходу права власності на домоволодіння, розташоване за вказаною адресою, до Релігійної організації релігійної громади Української православної церкви при храмі на ім`я ікони Божої Матері «Призри на смирение».
Даний спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача щодо права на земельну ділянку (кадастровий номер 2323655500:04:001:0099) площею 0,0845.
Отже, у даній справі спір фактично стосується не оскарження дій суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з реалізацією його компетенції у сфері управління, а права на земельну ділянку.
Той факт, що відповідачами є Тернуватська селищна рада Запорізького району Запорізької області не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.
З огляду на встановлене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем немає жодних правовідносин, які б мали ознаки публічно-правових відносин, оскільки існує спір про право, що виключає можливість його розгляду за правилами адміністративного судочинства. Дана справа, виходячи з суб`єктного складу сторін та суті спору, підлягає розгляду судом в порядку цивільного судочинства, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підстав п1 ч.1  ст. 170 КАС України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми процесуального права.
Передбачені  ст.320 КАС України  підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст.ст.  311,  315,  316,  321,  322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Релігійної організації релігійної громади Української православної церкви при храмі на ім`я ікони Божої Матері "Призри на смирение" залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21.09.2021 в адміністративній справі №280/8624/21 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до  ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328,  329 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст виготовлено 14 січня  2022 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва