УХВАЛА

10 лютого 2022 року 
Київ
справа №817/1339/18
адміністративне провадження № К/9901/25097/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Губської  О.А.,  Мартинюк Н.М., 

розглянувши у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, Центральної комісії із загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, пов`язаними із похованням, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року (головуючий суддя-Комшелюк Т.О.), постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року (головуючого судді - Святецький В.В., суддів: Довгополов О.М., Гудима Л.Я.)

І. СУТЬ СПОРУ 
1.          У травні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - ГТУЮ у Рівненській області) про визнання протиправним та скасування рішення засідання комісії із соціального страхування ГТУЮ у Рівненській області, яке оформлене протоколом від 09 лютого 2018 року №7.
2.          Протокольною ухвалою від 11 березня 2020 року Рівненський окружний адміністративний суд залучив до участі у справі в якості співвідповідача Центральну комісію із загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, пов`язаними з похованням, ГТУЮ у Рівненській області (далі - Комісія).
3.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення, яким позивачу відмовлено в призначенні допомоги по тимчасовій втраті працездатності, є протиправним, оскільки прийняте в порушення статті 23 Закону України від 23 вересня 1999 року N 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон N 1105-XIV).
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
4.           ОСОБА_1 займала посаду начальника Рівненського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області.
5.          Наказом ГТУЮ у Рівненській області від 10 травня 2017 року №210/04/К відкрито дисциплінарне провадження з метою перевірки наявності в діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також відсторонено ОСОБА_1 з 11 травня 2017 року від виконання своїх посадових обов`язків на період здійснення дисциплінарного провадження.
6.          Наказом ГТУЮ у Рівненській області від 13 травня 2017 року №220/04/к  наказано не виплачувати ОСОБА_1 заробітну плату та надбавку за інтенсивність праці у розмірі 50% посадового окладу в період відсторонення від виконання посадових обов`язків з 11 травня 2017 року по 07 червня 2017 року.
7.          Наказом ГТУЮ у Рівненській області від 07 червня 2017 року №277/04/к наказано продовжити з 08 червня 2017 року не виплачувати ОСОБА_1 , начальнику Рівненського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області, заробітну плату та надбавку за інтенсивність праці у розмірі 50% посадового окладу в період відсторонення від виконання посадових обов`язків.
8.          Наказом ГТУЮ у Рівненській області від 08 лютого 2018 року №49/03 «Про накладення дисциплінарного стягнення» ОСОБА_1 , начальника Рівненського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.
9.          Наказом ГТУЮ у Рівненській області від 08 лютого 2018 року №59/03 ОСОБА_1 звільнена з посади начальника Рівненського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області 08 лютого 2018 року, у зв`язку із нез`явленням на роботу (службу) протягом більш як 150 календарних днів (234 календарні дні) протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до частини другої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року N889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон N889-VIII).
10.          Рішенням засідання комісії із соціального страхування ГТУЮ у Рівненській області від 09 лютого 2018 року, яке оформлене протоколом №7, відмовлено в призначенні допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 на період тимчасової непрацездатності:
- з 03 липня 2017 року по 21 липня 2017 року за листком тимчасової непрацездатності АГФ 601645;
- з 24 липня 2017 року по 07 серпня 2017 року за листком тимчасової непрацездатності АДЖ 977528;
- з 08 серпня 2017 року по 23 серпня 2018 року за листком тимчасової непрацездатності АДЖ 977892;
- з 28 серпня 2017 року по 06 вересня 2017 року за листком тимчасової непрацездатності АДЖ 977559;
- з 07 вересня 2017 року по 15 вересня 2017 року за листком тимчасової непрацездатності АДЖ 977899;
- з 18 вересня 2017 року по 01 жовтня 2017 року за листком тимчасової непрацездатності АГФ 786684;
- з 04 жовтня 2017 року по 19 жовтня 2017 року за листком тимчасової непрацездатності АДЖ 977634;
- з 19 жовтня 2017 року по 30 жовтня 2017 року за листком тимчасової непрацездатності АДІ 063159;
-з 31 жовтня 2017 року по 14 листопада 2017 року за листком тимчасової непрацездатності АДЖ 977936;
- з 15 листопада 2017 року по 29 листопада 2017 року за листком тимчасової непрацездатності АДЖ 872641;
- з 30 листопада 2017 року по 22 грудня 2017 року за листком тимчасової непрацездатності АДЖ 872847;
з 23 грудня 2017 року по 29 грудня 2017 року за листком тимчасової непрацездатності АДЖ 873653;
- з 30 грудня 2017 року по 10 січня 2018 року за листком тимчасової непрацездатності АДЖ 849213;
- з 11 січня 2018 року по 31 січня 2018 року за листком тимчасової непрацездатності АДЖ 873879. 
11.          Причиною відмови в призначенні допомоги є закінчення дисциплінарного провадження з притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.
12.          Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачка звернулась до суду із позовом.
13.          Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року визнано протиправним та скасовано рішення засідання комісії із соціального страхування ГТУЮ у Рівненській області, оформлене протоколом №7 від 09 лютого 2018 року. Стягнуто із суб`єкта владних повноважень - ГТУЮ у Рівненській області за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 матеріальне забезпечення у вигляді допомоги по тимчасовій непрацездатності в загальній сумі 84 561,19 грн.
14.          Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року скасовано постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року та прийнято нову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до ГТУЮ у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.
15.          Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 лютого 2020 року скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Рівненського окружного адміністративного суду.
11.1           Підставою для скасування рішень першої та апеляційної інстанцій стало порушення норм процесуального права - прийняття судових рішень про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі. Суд касаційної інстанції вказав, направляючи справу на новий розгляд, що позивачка оскаржує саме рішення комісії , а не ГТУЮ у Рівненській області, а з матеріалів справи не вбачається, що така комісія є структурним підрозділом ГТУЮ у Рівненській області, і що вона підпорядковується керівництву відповідача. Судами також не було з`ясовано чи є рішення комісії у даному випадку обов`язковим для відповідача і чи може він приймати рішення про оплату лікарняних самостійно, всупереч рішенню комісії.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16.          Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.
17.          Приймаючи оскаржувані рішення, суди дійшли висновку, що рішення засідання комісії із соціального страхування ГТУЮ у Рівненській області, оформлене протоколом №7 від 09 лютого 2018 року, прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
18.          Не погодившись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернулась із скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просила передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, скасувати оскаржувані судові рішення, прийнявши нове про задоволення позовних вимог.
19.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою на підставі пунктів 1, 2 частини четвертої статті 328 КАС України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні).
20.          У касаційній скарзі позивачка вказала, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував частину третю статті 71 та частину другу статті 72 Закону N 889-VIII без урахування висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 20 травня 2020 року у справі №821/1269/17. Також, на думку позивачки, стаття 23 Закону N 1105-XIV застосована апеляційним судом без врахування правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі №826/16484/15, від 16 квітня 2020 року у справі №805/2513/17-а, від 19 липня 2018 року у справі №803/2626/14.
21.          Окрім того, підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 визначає пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, вказуючи про наявність підстав для відступлення від висновків щодо застосування норми матеріального права, зокрема статей 67, 71,72 Закону N 889-VIII, пунктів 1 та 4 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року N950 (далі - Порядок №950), висловлених у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2019 рок у справі №817/1338/18 та від 13 лютого 2020 року у справі №817/1339/18.
22.          ГТУЮ у Рівненській області подало відзив на касаційну скаргу позивачки, в якому просило відмовити у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.
23.           ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якій наголосила на необхідності передачі справи на Велику Палату Верховного Суду, оскільки на законодавчому рівні відсутня норма матеріального права, якою передбачено, що у разі відсторонення працівника від виконання посадових обов`язків йому не виплачується заробітна плата. Також позивачка вважає, що досить невизначеною є норма, згідно якої держслужбовцю оплачується час відсторонення у разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
24.           ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу у цій справі у липні  2021 року.
25.          Частинами першою - третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1,4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
26.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити наступне.
27.          Касаційне провадження у справі відкрите з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини четвертої статті 328 КАС України.
28.          Оскаржуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій з підстави незастосування правових висновків, позивачка у скарзі зазначає, що судами попередніх інстанцій, при застосуванні частини третьої статті 71 та частини другої статті 72 Закону N 889-VIII, не враховано висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 20 травня 2020 року у справі №821/1269/17. 
29.          Також, на думку позивачки, стаття 23 Закону України від 23 вересня 1999 року N 1105-XIV застосована апеляційним судом без врахування правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі №826/16484/15, від 16 квітня 2020 року у справі №805/2513/17-а, від 19 липня 2018 року у справі №803/2626/14.
30.          Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
31.          Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
32.          Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
33.          Спірні правовідносини виникли щодо прийняття Центральною комісією із загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, пов`язаними з похованням, ГТУЮ у Рівненській області рішення про відмову в призначенні допомоги по тимчасовій втраті працездатності.
34.          Правовідносини, які виникли у справах №821/1269/17, №826/16484/15, №805/2513/17-а, №803/2626/14 не є подібними до спірних правовідносин.
35.          У спірних правовідносинах позивачка на час перебування на лікарняному не належала до осіб, які мають право на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності.
36.          Відповідно до пункту 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом МОЗ від 09 квітня 2008 року № 189, непрацездатність - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я. 
37.          Таким чином, у разі хвороби або травми, яка настала або триває в працівника під час відсторонення від виконання посадових обов`язків, втрата працездатності не настає, оскільки такий працівник не виконує свої посадові обов`язки у зв`язку із відстороненням. Також необхідно наголосити, що у період відсторонення відсутній факт втрати зарплати через хворобу або травму, компенсувати яку покликана допомога по тимчасовій непрацездатності.
38.          У справі №821/1269/17 та у справі, що розглядається є різними предмети спору. У вказаній справі правовідносини виникли щодо рішень про відкриття дисциплінарного провадження, продовження терміну такого провадження та стягнення моральної шкоди.
39.          У справах №826/16484/15, №805/2513/17-а предметом розгляду є дії Центральної міжрайонної Виконавчої дирекції обласного відділення Фонду соціального страхування щодо відмови у прийнятті та реєстрації заяв-розрахунків та фінансуванні для надання матеріального забезпечення працівникам-застрахованим особам. У цих справах судами не встановлювалась належність осіб до застрахованих та наявність у них права на виплату допомоги при непрацездатності,  оскільки надавалась правова оцінка відповідності чинному законодавству формування та пред`явлення заяв-розрахунків для здійснення відповідного фінансування.
40.          У справі №803/2626/14 предметом розгляду є зміна підстав звільнення Реєстраційною службою Головного управління юстиції у Волинській області.
41.          Отже, оскільки в порівнюваних справах правовідносини не є подібними, у судів попередніх інстанцій були відсутні правові підстави для застосування вказаних висновків Верховного Суду.
42.          Верховний Суд вважає необхідним указати, що результат вирішення у кожній з цих справ зумовлений конкретними обставинами, спірними правовідносинами, що склались, та оцінкою доказів. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та в наведених скаржницею судових рішеннях суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки, яких дійшли суди.
43.          Також колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від висновків про застосування статей 67, 71,72 Закону N 889-VIII, пунктів 1 та 4 Порядку №950, висловлених у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2019 рок у справі №817/1338/18 та від 13 лютого 2020 року у справі №817/1339/18.
44.          Окрім того, слід зауважити, що причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.
45.          З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання. Окрім того, для відступлення від сформованого висновку відносини у справах також повинні бути подібні.
46.          Статті 67, 71,72 Закону N 889-VIII, пункти 1 та 4 Порядку №950 регламентують порядок відсторонення особи від посади на час проведення стосовно неї службового розслідування. У справі №817/1338/18 Верховний Суд сформував відповідні правові висновки стосовно процедури відсторонення працівника та виплати йому у цей час заробітної плати, але ці висновки не можуть бути застосовані до спірних правовідносин внаслідок відмінного предмету спору.
47.          Вказана постанова Верховного Суду від 13 лютого 2020 року була прийнята у справі, що розглядається (№817/1339/18) і в ній відсутнє формування правового висновку щодо застосування статей 67, 71,72 Закону N 889-VIII, пунктів 1 та 4 Порядку №950, оскільки суд касаційної інстанції направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції внаслідок порушення норм процесуального права - не залучення належного відповідача.
48.          Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.
Якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
49.          За таких обставин, касаційне провадження, відкрите з підстав, передбачених пунктами 1,2 частини четвертої статті 328 КАС України, підлягає закриттю.
50.          Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження у цій справі.
51.          Керуючись статтями 339, 355, 359 КАС України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі № 817/1339/18.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова
О.А. Губська 
 Н.М. Мартинюк ,
Судді Верховного Суду