Номер провадження: 22-ц/813/4013/22 
Номер справи місцевого суду: 496/119/21
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 496/119/21
Провадження номер: 22-ц/813/4013/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 , 
- відповідач – Військова частина НОМЕР_1 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Пендюри Л.О. 28 травня 2021 року, 
встановив:

2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

12.01.2021 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути на його користь - 100 000 грн. моральної шкоди, завданої систематичними порушеннями його прав військовою частиною НОМЕР_1 як органом державної влади.
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що у період з 12.03.2016 року по 12.03.2019 рік проходив військову (публічну) службу у військовій частині НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України Міністерства оборони України. За вказаний період проходження позивачем військової служби нарахування та виплата відповідачем грошового забезпечення позивача здійснювалася не у повному обсязі, зокрема у період з 12.03.2016 року по 12.03.2019 рік позивачу переважно не нараховувалася, не виплачувалася та інколи виплачувалась не в повному обсязі індексація грошового забезпечення, яка в силу дії законодавства України є однією з основних гарантій щодо оплати праці. Її проведення у зв`язку із зростанням споживчих цін є обов`язком всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. 
З метою захисту своїх прав позивач звернувся з відповідним позовом до Івано-Франківського окружного адміністративного суду. Рішенням зазначеного суду від 27.10.2020 року його позов було задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 12.03.2016 року до 12.03.2019 року, за винятком періодів - грудня 2018 року, січня, березня, квітня 2019 року. 
Також позивач вказує, що військова частина НОМЕР_1 обмежувала його ще в інших належних йому виплатах, зокрема при звільненні з військової служби, відповідачем не була виплачена позивачу грошова компенсація за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки, що є невід`ємною частиною його соціальних гарантій, як ветерана війни. Тому позивач з метою захисту своїх прав знову звернувся з відповідним позовом до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, який рішенням від 16.11.2020 року позовні вимоги позивача задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. 
30.10.2019 року позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації та із заявою від 30.10.2019 року в порядку звернення громадян, які стосувались проходження позивачем публічної служби. Однак, позивач не отримав жодних відповідей від військової частини, внаслідок чого позивач звернувся з відповідним позовом до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, який своїм рішенням від 16.10.2020 року задовольнив позовні вимоги позивача у повному обсязі. Визнав протиправною бездіяльність зазначеної військової частини щодо не надання позивачу відповідей на запит від 30.10.2019 року та на заяву (звернення) від 30.10.2019 року. Також зазначеним рішенням було зобов`язано відповідача надати позивачу відповідь на зазначені запит та заяву. 
Тому, враховуючи вказане позивач у своїй позовній заяві зазначає, що військова частина НОМЕР_1 , будучи органом державної влади, постійно, систематично, як на час проходження позивачем військової (публічної) служби, так і після його звільнення порушувала його майнові та немайнові законні соціальні права на грошове забезпечення, компенсаційні виплати при звільненні, а також права на звернення та доступ до публічної інформації за захистом та відновленням, яких позивач був змушений звертатись до суду. Систематичне порушення відповідачем, як органом державної влади, його прав викликаних постійними протиправними діями та бездіяльністю, відновлених й установлених рішеннями Івано-Франківського окружного адміністративного суду мали причино-наслідковий зв`язок й негативний вплив та викликали у позивача негативні емоції, які досягли рівня страждання та приниження, а відтак завдали йому моральної шкоди. Тому він звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою (а. с. 1 - 8).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву війська частина НОМЕР_1 просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Посилається на те, що його позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що суперечать спеціальним нормативно-правовим актам. Позивачем не надано будь-яких підтверджень щодо спричинення йому моральних страждань. 
Однак, колегія суддів зазначає, що вказаний відзив на позовну заяву надійшов на адресу Біляївського районного суду Одеської області після ухвалення рішення (а. с. 49 – 50).

2.3 Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі – 25 000 грн. 00 коп..
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що  військова частина НОМЕР_1 систематично як на час проходження позивачем військової (публічної) служби, так і після його звільнення порушувала майнові та немайнові права позивача, що призвело до завдання позивачу емоційних та душевних страждань. Розмір відшкодування моральної шкоди є завищеними. Керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, враховуючи глибину та тривалість душевних страждань  ОСОБА_1 , а саме - з 12.03.2016 року, суд вважав можливим стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі - 25 000 грн. (а. с. 44 – 47).
2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
Військова частина НОМЕР_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянт вказує на те, що: 1) позивачем не було надано будь-яких підтверджень щодо виникнення у останнього моральних страждань (а. с. 57 – 59). 
2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції
11.08.2021 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28.05.2021 (а. с. 57 – 59).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.08.2021 року вищевказану апеляційну скаргу було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а. с. 71 – 71 зворотна сторона).
На виконання вимог ухвали про залишення без руху апелянтом було подано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги (а. с. 73 – 74).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 (а. с. 76 - 76 зворотна сторона).
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи (а. с. 77). 
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 
 ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти – «отримано – 05.10.2021» (а. с. 78). 
Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення військовій частині НОМЕР_1 повернулися до суду з приміткою пошти – «за закінченням встановленого строку зберігання» (а. с. 79 – 80).
За вказаних обставин ОСОБА_1 є обізнаним про надходження апеляційної скарги, розгляд справи апеляційним судом. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.12.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (а. с. 81).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за ціною позову (100 000 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників. 

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

ОСОБА_1 у період з 12.03.2016 року по 12.03.2019 рік проходив військову (публічну) службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України Міністерства оборони України, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 48 від 12.03.2016 року (а. с. 10) та витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 49 від 12.03.2019 року (а. с. 11), з якого вбачається, що ОСОБА_1 звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.03.2019 року № 26-РС у запас.
У період проходження позивачем військової (публічної) служби у військовій частині НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України Міністерства оборони України нарахування та виплата відповідачем грошового забезпечення позивачу здійснювалася не в повному обсязі, у зв`язку з чим останній був вимушений звернутись до суду. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року по справі № 300/1879/20 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Вказаним рішенням визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 12.03.2016 року до 12.03.2019 року, за винятком періодів грудня 2018 року, січня, березня, квітня 2019 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 12.03.2016 року до 12.03.2019 року, за винятком виплачених сум за грудень 2018 року, січень, березень, квітень 2019 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а. с. 12-16).
З приводу невиплати відповідачем при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки, у кількості 42 календарних днів,позивач також звертався до суду. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року по справі № 300/1880/20 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2017 – 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 – 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а. с. 17 - 20).
Позивач також звертався до військової частини НОМЕР_1 із запитом на отримання публічної інформації та із заявою від 30.10.2019 року в порядку звернення громадян, які стосувались проходження ним публічної служби, однак не отримав жодних відповідей від військової частини, у зв`язку з чим був вимушений звернутись до суду.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року по справі № 300/1527/20 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит на інформацію від 30.10.2019 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 відповідь на запит на інформацію від 30.10.2019 року на електронну поштову скриньку (e-mail) ІНФОРМАЦІЯ_1 Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на заяву (звернення) від 30.10.2019 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 відповідь на заяву (звернення) від 30.10.2019року на електронну поштову скриньку (e-mail) uriychuk.bogdan@i.ua (а. с. 33 – 42).
За захистом свого порушеного права відповідачем, позивач був вимушений тричі звертатись до суду.
Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування моральної шкоди.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/непогодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг його висновків не спростовують. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру вдішкодування моральної шкоди.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі 

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з частиною першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. 1167 ЦК України.
Згідно з положенням частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Обов`язковою умовою застосування статті 1174 ЦК України є виконання завдання посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень.
Отже, умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на деліктні правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів.
Наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пунктом 18 вказаної постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди, 
Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.
Позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали цивільної справи містять судові рішення, якими: - визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 12.03.2016 року до 12.03.2019 року, за винятком періодів грудня 2018 року, січня, березня, квітня 2019 року; - визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2017 – 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; - визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запити від 30.10.2019 року.
При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі.
Дії, рішення або бездіяльність посадових осіб вважається правомірними, поки не встановлено протилежного у визначеному чинним законодавством порядку. Дії, рішення чи бездіяльність органів державної влади можуть бути оскаржені та визнані неправомірними в судовому порядку.
Отже, бездіяльність та протиправність дій військової частини НОМЕР_1 встановлена вищевказаними судовими рішеннями. Тобто, факт незаконної бездіяльності державного органу підтверджений рішенням суду і не підлягає доведенню. 
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Колегія суддів дійшла висновку, що порушення законних прав позивача, яке полягало у систематичних протиправних діях та бездіяльності відповідача як під час проходження ОСОБА_1 . військової (публічної) служби, так і після його звільнення, призвели до моральних страждань позивача, що підтверджується наданими позивачем судовими рішеннями про визнання протиправними дій та бездіяльності військової частини НОМЕР_1 .
Однак, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оцінюючи доводи позивача щодо обґрунтованості спричинення моральних страждань ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції сума стягнення моральної шкоди є завищеною та такою, що не відповідає ступеню перенесених позивачем страждань. Крім цього, позивачем не було надано доказів по справі щодо розрахунку відшкодування моральної шкоди саме у заявленому розмірі, судом першої інстанції не було надано обґрунтування, щодо стягнення моральної шкоди у розмірі - 25 000 грн.. 
Враховуючи встановлення порушення прав позивача рішеннями адміністративного суду, в результаті протиправної діяльності та бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , що спричинили позивачу моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що достатнім розміром відшкодування моральної шкоди є грошова сума в розмірі – 10 000 грн..

3.5. Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 є частково доведеною, а тому підлягає частковому задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, не відповідають обставинам справи, в цій частині судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи у вказаній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні. Необхідно стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі - 10 000 грн..
В решті рішення необхідно залишити без змін.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу військової частини  НОМЕР_1 – задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 травня 2021 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди - змінити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Снятинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області від 31.05.2010 року, платіжні реквізити: одержувач платежу: ОСОБА_1 , номер картки: НОМЕР_5 , установа банку: ПриватБанк, МФО банку: 305299, ЄДРПОУ (або ОКПО): 14360570, рахунок одержувача: НОМЕР_6 , IBAN: НОМЕР_7 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі - 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.. 

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе