УХВАЛА

21 грудня 2021 року 
Київ
справа №803/2374/14
адміністративне провадження № К/9901/33922/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Жука А.В.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
розглянувши у порядку спрощеного провадження, як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 803/2374/14 
за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України у Волинській області про скасування наказу та поновлення на посаді,
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Овчарова Андрія Вікторовича
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року, прийняте у складі головуючого судді Костюкевича С.Ф., суддів: Валюха В.М., Ковальчука В.Д.,
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Затолочного В.С., суддів: Качмара   В.Я., Курильця А.Р.,
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
1. 24 листопада 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Служби безпеки України (далі -відповідач-1, СБУ), Управління Служби безпеки України у Волинській області (далі - УСБУ у Волинській області), у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:
1.1. скасувати наказ СБУ по особовому складу від 24 жовтня 2014 року №10/13-ОС про звільнення полковника ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника УСБУ у Волинській області;
1.2. поновити полковника ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника УСБУ у Волинській області;
1.3. стягнути з СБУ на користь позивача середньомісячне грошове забезпечення за період з 27 грудня 2014 року по 12 березня 2021 року у розмірі 2988423,18 грн.
2. На обґрунтування позову позивач зазначив, що вважає наказ СБУ по особовому складу від 24 жовтня 2014 року №10/13-ОС, яким його звільнено з посади, винесеним з порушенням Конституції України, статей 2, 51, 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а також із невірним застосуванням вимог Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VII (далі - Закон № 1682-VII). Оскільки спірним наказом порушено закріплені Конституцією України права позивача, останній наполягав на скасуванні цього наказу та поновленні його на посаді першого заступника начальника УСБУ у Волинській області з 25 жовтня 2014 року з метою належного захисту його порушених прав.
ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи.
3. Полковник ОСОБА_1 проходив військову службу в Управлінні СБУ в Автономній Республіці Крим на посаді першого заступника начальника Головного управління з 11 червня 2007 року по 30 квітня 2010 року, а з 29 травня 2010 року по 23 жовтня 2014 року - в УСБУ у Волинській області на посаді першого заступника начальника Управління, що підтверджується довідкою УСБУ у Волинській області від 09 грудня 2014 року № 54/19/2867.
4. Згідно з витягом з наказу СБУ від 24 жовтня 2014 року № 10/13-ОС «По особовому складу» відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1682-VII та Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, зараховано в розпорядження за підпунктом «б» пункту 48 (у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно з розпорядженням Центрального управління СБУ від 08 січня 2014 року № 1/ДСК) з 24 жовтня 2014 року по 24 січня 2015 року начальника УСБУ у Волинській області полковника ОСОБА_1 по посаді першого заступника начальника управління (полковник) зі забережням раніше встановлених розмірів надбавок, доплат та преміювання, звільнивши його з посади першого заступника начальника управління (полковник).  
5. Наказом УСБУ у Волинській області від 26 грудня 2014 року № 334-ОС полковник ОСОБА_1 , звільнений з військової служби наказом голови СБУ від 19 грудня 2014 року №10/231-ос за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «г» пункту 63 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007, (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) у запас СБУ, виключений з 26 грудня 2014 року зі списків особового складу УСБУ у Волинській області.
6. Протягом періоду з 24 жовтня 2014 року (дата звільнення з посади) по 26 грудня 2014 року (дата звільнення з військової служби) позивач отримував грошове забезпечення.
ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
7. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року, позов задоволено частково:
7.1. визнано протиправним та скасовано наказ СБУ від 24 жовтня 2014 року №10/13-ОС «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 .
7.2. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
8. Задовольняючи позов у частині, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірний наказ СБУ від 24 жовтня 2014 року №10/13-ОС «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади не може бути визнаний правомірним та таким, що прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, і, як наслідок, порушує закріплені Конституцією права позивача та підлягає скасуванню.
9. Разом з тим, вирішуючи решту позовних вимог, суди попередніх інстанцій врахували, що позивач відповідно до приписів Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ) та Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (далі - Положення № 1262/2007) проходив військову службу на посаді першого заступника начальника УСБУ у Волинській області з присвоєним військовим званням полковника, тобто був військовослужбовцем СБУ. Згодом наказом голови СБУ від 19 грудня 2014 року № 10/231-ос полковник ОСОБА_1 звільнений з військової служби за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «г» пункту 63 Положення № 1262/2007 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) у запас СБУ, а наказом УСБУ у Волинській області від 26 грудня 2014 року №   334-ОС полковник ОСОБА_1 виключений з 26 грудня 2014 року зі списків особового складу УСБУ у Волинській області. При цьому, позивач факт звільнення з військової служби не заперечує, вказані вище накази про звільнення з військової служби та про виключення зі списків особового складу, не оскаржив, а також не заявив вимог про поновлення на військовій службі. 
9.1. Зважаючи на наведені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для поновлення позивача на посаді першого заступника начальника УСБУ у Волинській області. 
9.2. Крім того, з врахуванням відсутності підстав для поновлення позивача на посаді, суди попередніх інстанцій визнали такими, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середньомісячного грошового забезпечення за період з 27 грудня 2014 року.
ІV. Касаційне оскарження
10. 10 вересня 2021 року у Верховному Суді зареєстровано касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Овчарова А.В. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року, у якій скаржник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій у частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. 
10.1. Крім того, скаржник просить змінити рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року і доповнити абзац другий резолютивної частини цього рішення.
11. На обґрунтування наявності підстав для касаційного оскарження представник позивача зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції, ухвалюючи судові рішення у оскаржуваній частині, неправильно застосували норми матеріального права, зокрема, статтю 235 КЗпП України, а суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 21 травня 2014 року у справі №6-33цс14, від 19 листопада 2020 року у справі №826/14554/18, від 09 грудня 2020 року у справі №826/18134/14, а також у постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 року у справі №21-395а13 та постанові Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 640/12391/20.
12. Так, покликаючись на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 та у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2020 року в справі №826/14554/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 826/18134/14, заявник касаційної скарги наполягає, що згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Скаржник також указав, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Волков проти України» звернув увагу на необхідність поновлення особи на посаді як способу відновлення порушених прав, та зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. 
12.1. Скаржник звертає увагу, що суди попередніх інстанцій, безпідставно, на його переконання, відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо поновлення позивача на відповідній посаді, не послалися на жодну норму матеріального права та лише констатували обставини звільнення позивача з військової служби. При цьому, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій неправильно застосували (безпідставно не застосували) частину першу статті 20 Закону № 2232-ХІІ та пункт 4 Положення №   1262/2007. 
13. Скаржник також наполягає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішення не правильно застосували (безпідставно не застосували) приписи частин першої та четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, якими військовослужбовцям гарантовано, зокрема, достатнє грошове забезпечення та визначено порядок його виплати. При цьому, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь позивача середньомісячного грошового забезпечення, суди попередніх інстанцій не урахували правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 року у справі №21-395а13 та постанові Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 640/12391/20, згідно з якими, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, суд має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку (Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100).
14. Крім того, скаржник звертає увагу, що суд першої інстанції, скасовуючи спірний наказ СБУ, не урахував, що позивач просив суд скасувати наказ СБУ по особовому складу від 24 жовтня 2014 року № 10/13-ос про звільнення полковника ОСОБА_1 з посади першого заступника першого начальника УСБУ у Волинській області, оскільки в абзаці другому резолютивної частини оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції зазначив лише про протиправність та скасування цього наказу в частині звільнення ОСОБА_1 , без зазначення звання «полковник» та посади «перший заступник начальника УСБУ у Волинській області», з якої його незаконно звільнено. 
15. Касаційна скарга містить клопотання про розгляд справи за участі представника позивача.
16. Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у складі колегії суддів: головуючого судді Шевцової Н.В., суддів: Жука А. В., Мельник-Томенко Ж.М., відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника позивача. Витребувано із Волинського окружного адміністративного суду матеріали справи № 803/2374/14.
17. 30 вересня 2021 року справа № 803/2374/14 надійшла до Верховного Суду.
18. Також до Верховного Суду 11 жовтня 2021 року надійшли відзиви СБУ та УСБУ у Волинській області на касаційну скаргу, в яких відповідачі, спростовуючи доводи касаційної скарги, просять відмовити у задоволенні касаційної скарги.
19. Відзиви на касаційну скаргу не містять клопотань про здійснення розгляду справи за участі представників відповідачів.
V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
20. За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
21. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
22. Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
23. За змістом частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
24. Відповідно до частини першої дев`ятої статті 11 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25 березня 1992 року № 2229-XII (далі - Закон № 2229-XII, у реакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) систему СБУ складають Центральне управління СБУ, підпорядковані йому регіональні органи, Служба безпеки Республіки Крим, органи військової контррозвідки, військові формування, а також навчальні, науково-дослідні та інші заклади СБУ.
25. З метою ефективного виконання своїх завдань СБУ створюються її регіональні органи: обласні управління СБУ, їх міжрайонні, районні та міські підрозділи, розміщення і територіальна компетенція яких можуть не збігатися з адміністративно-територіальним поділом України (частина перша статті 11 Закону № 2229-XII).
26. Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 2229-XII кадри СБУ складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із СБУ, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку СБУ затверджується Головою СБУ.
27. Умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями СБУ визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці СБУ приймають Військову присягу на вірність народу України (частина перша статті 20 Закону № 2229-XII).
28. Відповідно до пункту 4 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (далі - Положення № 1262/2007, у реакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) комплектування СБУ військовослужбовцями здійснюється згідно з цим Положенням шляхом, зокрема, прийняття громадян на військову службу за контрактом.
29. Пунктом 43 Положення № 1262/2007 визначено, що військовослужбовці СБУ призначаються на штатні посади (крім випадків, передбачених цим Положенням) їх прямими начальниками в порядку, що встановлюється Головою СБУ.
29.1. Призначення військовослужбовців СБУ на посади та переміщення їх по службі здійснюється з додержанням таких вимог: а) військові посади офіцерського та рядового, сержантського і старшинського складу СБУ комплектуються відповідно особами офіцерського та особами рядового, сержантського і старшинського складу, які перебувають на військовій службі. <…>
30. За змістом підпункту а) пункту 61 Положення № 1262/2007 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у запас СБУ, зокрема, осіб офіцерського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час.
31. Згідно з підпунктом г) пункту 63 Положення № 1262/2007 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці СБУ звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі.
32. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням військової служби та правовий статус військовослужбовця регулюються, зокрема, нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, у реакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №   2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, у реакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин). 
33. За змістом частини першої статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється, зокрема, у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби.
34. Згідно з абзацами другим та третім пункту 2 статті 8 Закону № 2011-XII у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань - менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду.
34.1. У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
VІ. Позиція Верховного Суду
35. Частиною першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
36. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з врахуванням доводів касаційної скарги про те, що в оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції застосував норму права, а саме статтю 235 КЗпП України без урахування висновків Верховного Суду України, викладеного у постановах від 14 січня 2014 року у справі №21-395а13 та від 21 травня 2014 року у справі №6-33цс14, а також висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19 листопада 2020 року у справі №826/14554/18, від 09 грудня 2020 року у справі №826/18134/14, від 21 грудня 2020 року у справі № 640/12391/20.
37. Верховний Суд наголошує, що у цьому касаційному провадженні порушено питання поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника УСБУ у Волинській області та стягнення на його користь з СБУ середньомісячного грошового забезпечення за період з 27 грудня 2014 року.
38. У цій справі позивача - полковника ОСОБА_1 , який проходив військову службу СБУ на посаді першого заступника начальника УСБУ у Волинській області, наказом СБУ від 24 жовтня 2014 року № 10/13-ОС «По особовому складу» було звільнено із займаної посади та зараховано з 24 жовтня 2014 року по 24 січня 2015 року у розпорядження начальника УСБУ у Волинській області зі забережням раніше встановлених розмірів надбавок, доплат та преміювання.
39. Цей наказ в частині звільнення ОСОБА_1 суди як першої, так і апеляційної інстанції, визнали протиправним та таким, що порушує закріплені Конституцією і законами України права позивача та підлягає скасуванню.
40. Верховний Суд звертає увагу, що наказом СБУ від 24 жовтня 2014 року № 10/13-ОС «По особовому складу» полковника ОСОБА_1 було звільнено саме із займаної посади першого заступника начальника УСБУ у Волинській області, а не з військової служби. 
41. При цьому, як установлено судами попередніх інстанцій, у період з 24 жовтня 2014 року по 26 грудня 2014 року позивач продовжував проходити військову службу (у розпорядженні начальника УСБУ у Волинській області по посаді першого заступника начальника управління (полковник) та отримував відповідне грошове забезпечення. Наказом голови СБУ від 19 грудня 2014 року №10/231-ос полковник ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас СБУ за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «г» пункту 63 Положення № 1262/2007, (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). Наказом УСБУ у Волинській області від 26 грудня 2014 року № 334-ОС полковник ОСОБА_1 виключений з 26 грудня 2014 року зі списків особового складу УСБУ у Волинській області.
42. За змістом пункту 43 Положення № 1262/2007 військові посади офіцерського складу СБУ комплектуються відповідно особами офіцерського складу, які перебувають на військовій службі. 
43. Слід зазначити, що Закон № 2011-XII передбачає засоби правового захисту військовослужбовців, звільнення з військової служби або переміщення по службі яких визнане незаконним. Так, за змістом абзаців другого та третього пункту 2 статті 8 Закону № 2011-XII у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Крім того, при винесенні рішення про поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення).
44. Однак позивач наказ голови СБУ від 19 грудня 2014 року № 10/231-ос про його звільнення з військової служби у запас СБУ та наказ УСБУ у Волинській області від 26 грудня 2014 року № 334-ОС про його виключення зі списків особового складу УСБУ у Волинській області не оскаржував. Станом на час вирішення спору у цій справи судами попередніх інстанцій вказані накази були чинними.
45. Колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово надавала роз`яснення як треба розуміти подібність правовідносин. 
46. Розглядаючи це питання, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/7, пункт 40 постанов від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16). 
47. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц).
48. При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
49. Колегія суддів наголошує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.
50. Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає помилковими аргументи представника позивача стосовно неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, оскільки наведена у касаційній скарзі судова практика щодо застосування при вирішенні справ Верховним Судом України та Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду положень статті 235 КЗпП України не є релевантною до предмета позову та встановлених судовим розглядом обставин у цій справі.
51. Так, колегія суддів ураховує, що у справах, на які покликається заявник касаційної скарги, судами як органом, яким розглянуто трудовий спір та встановлено, що звільнення працівника відбулося без законної підстави, вирішувалося питання про поновлення працівника на попередній роботі та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
52. Разом з тим висновки Верховного Суду у наведених справах ґрунтувалися на фактичних обставинах та відповідних їм правовідносинах, у площині яких не стояло питання щодо можливості застосування такого способу відновлення порушених прав позивача (працівника), як поновлення на посаді офіцерського складу, яка може комплектуватися саме особами офіцерського складу, які перебувають на військовій службі, за умови, що позивач був звільнений з військової служби, накази про звільнення з військової служби не оскаржував та не заявляв вимог про його поновлення на військовій службі. 
53. З огляду на наведене, колегія суддів Верховного Суду констатує, що обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справі № 803/2374/14 та у справах №21-395а13, №6-33цс14, № 826/14554/18, №826/18134/14, № 640/12391/20 не є подібними, а відтак правова позиція, викладена Верховним Судом України у постановах від 14 січня 2014 року у справі №21-395а13 та від 21 травня 2014 року у справі №6-33цс14, а також Верховним Судом - у постановах від 19 листопада 2020 року у справі №826/14554/18, від 09 грудня 2020 року у справі №826/18134/14, від 21 грудня 2020 року у справі № 640/12391/20 щодо застосування положень статті 235 КЗпП України не є релевантною до спірних правовідносин у справі № 803/2374/14 та, відповідно, не повинна була застосовуватися судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
54. У силу вимог пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, вказані обставини є підставою для закриття касаційного провадження судом касаційної інстанції.
55. Відповідно до частини другої статті 339 КАС України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.
Керуючись статтями 339, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження № К/9901/33922/21 за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Овчарова Андрія Вікторовича на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року у справі № 803/2374/14.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

Н.В. Шевцова
А.В. Жук 
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду