ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року
м. Харків

справа № 643/13233/17
провадження № 22-ц/818/1187/22

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Проневича Д.О.

учасники справи:
скаржник (боржник):  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження: державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Калініченко Віталій Володимирович
заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Калініченка Віталія Володимировича, заінтересована особа: ОСОБА_2 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року у складі судді Довготько Т.М., - 
в с т а н о в и в:
              28.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив: визнати неправомірними дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Калініченка В.В. у виконавчому провадженні №57204301 щодо накладення арешту на зарплатний рахунок № НОМЕР_1 в UAH, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 в АТ «Райффайзен Банк Аваль»; скасувати постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у виконавчому провадженні №57204301 про арешт коштів від 17.02.2021року у частині арешту грошових коштів, що надходять як заробітна плата №UA 1593824600 в UAH, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 в АТ «Райффайзен Банк Аваль».
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року у задоволені скарги  ОСОБА_1 відмовлено. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість судового рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким вимоги скарги задовольнити. 
       Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби. 
       Дії державного виконавця призвели до порушення прав боржника. 
       У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Калініченко В.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. 
Відзив мотивовано тим, що судом першої інстанції правильно встановлено, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Судом встановлено, що постановою державного виконавця від 17.02.2021 року накладено арешт на грошові кошти, розміщені на рахунку, відкритому у АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_1 .
При цьому, державний виконавець визначив банківській установі порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення, на які заборонено законом.
АТ «Райффайзен Банк Аваль», на який нормами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконав. Зазначене свідчить про те, що Банк не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.
Отже, вказаний рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на яких заборонено. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, та набувають статусу вкладу.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
       Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме Банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту. Банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_1 мотивував свої вимоги тим, що Московським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення у справі №643/13233/17 від 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від усіх видів заробітку , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.10.2017року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження №57204301. 29.06.2021 після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження заявник дізнався про те, що 17.02.2021 на всі його рахунки, в тому числі на зарплатний було накладено арешт. 02.07.2021 заявником було подано до Київського ВДВС заяву про зняття арешту з зарплатного рахунку, та надано довідку з АТ «Райффайзен Банк Аваль», де вказано, що рахунок № НОМЕР_1 в UAH відкритий для отримання заробітної плати, проте виконавець, зазначив, що в ній не міститься інформація щодо спеціального режиму використання рахунку та відмовив у задоволенні заяви про зняття арешту.
Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м.Харків ГТУЮ у Харківській області відкрито виконавче провадження №57204301 з примусового виконання виконавчого листа № 643/13233/17 виданого 16.07.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.10.2017 і до досягнення дитиною повноліття. 
Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 17.02.2021 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 02.07.2021 року, ОСОБА_1 01.10.2019 у АТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрито картковий рахунок фізичної особи № НОМЕР_1 в UAH для зарахування заробітної плати від ТОВ «Нова Пошта» та до вказаного рахунку випущено платіжну картку. 
02.07.2021 представник ОСОБА_1 звернувся до Київського ВДВС м.Харків із заявою про зняття арешту з зарплатного рахунку боржника, на яку ОСОБА_1 отримав лист, в якому зазначено, що у довідці АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 02.07.2021 не міститься інформація щодо спеціального режиму використання, у зв`язку з чим станом на 16.08.2021 державний виконавець не має правових підстав для винесення постанови про зняття арешту з коштів боржника в рамках виконавчого провадження №54102572.
За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такі дії державного виконавця відповідають положенням статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», якою керувався державний виконавець та якою передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Банк приймаючи постанову до виконання, не визначив статус коштів та рахунку на якому вони знаходяться як рахунок із спеціальним режимом використання і не повідомляв виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та не повернув його постанову без виконання, що було б підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Таку правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 905/361/19.
Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.
Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.
Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.
Таким чином, приймаючи постанову про накладення арешту, державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Калініченка В.В. діяв в межах повноважень, передбачених Законом.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.
Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно до пп. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційні скарги залишаються без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
       Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова 

Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 року.