Номер провадження: 22-ц/813/1956/22 
Номер справи місцевого суду: 495/7588/15-ц
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білгород-Дністровського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2020 року, постановленого під головуванням судді Боярського О.О., у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в:
У жовтні 2015 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 023, 97 грн. та судові витрати.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.10.2011 року ОСОБА_1  отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.
Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Проте, відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконував належним чином, в результаті чого станом на 31.08.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 17023,97 грн., яка складається з:
- 4968,65 грн. – заборгованість за кредитом;
- 9133,84 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом;
- 1634,62 грн. – заборгованість за пенею та комісією;
а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
- 500,00 грн. – штраф (фіксована частина);
- 786,86 грн. – штраф (процентна складова).
Рішенням Білгород-Дністровського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 968,65 грн., в іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання судових витрат. 
Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, неустойкою скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що в частині відмовлених позовних вимог рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. 
В обґрунтування своєї апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що повернення кредиту відповідачем повинно вирішуватись не на підставі Заяви та Умов та правил надання банківських послуг, а на підставі підписаної позичальником довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій передбачено розмір процентної ставки за користуванням кредитом та сплата неустойки. Отже, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, не заперечував розмір наявної заборгованості. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач не повернув його, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Відзиву до суду надано не було.
Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, суд виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Колегія суддів з вказаними висновками суду погоджується не в повній мірі з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 18 лютого 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Крім того, 19.10.2011 року відповідач ознайомився з умовами кредитування Банку із використанням кредитної картки шляхом підписання Довідки про Умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», а саме про: тип кредиту і пільговий період; вартість дострокового перевипуску; базову 3% ставку на місяць; розмір щомісячних платежів; строки внесення щомісячних платежів; комісії за зняття кошів; розмір штрафів за порушення строків сплати платежів; процентну ставку на суму не санкціонованого перевищення ліміту кредитування; вартість довідок про заборгованість тощо (а.с.6).
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг затверджений наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256.
Позивач на підтвердження своїх вимог додав до позовної заяви Виписку за договором № б/н, укладеним між ним та ОСОБА_1 , станом на 26.04.2020 року. З вказаної виписки, яка демонструє всі дії за карткою (вид банківської операції, сума коштів, що залишилась та/чи надалась, дати операцій) вбачається, що відповідач вільно та повноцінно користувався послугами банку за договором від 19.10.2011 року впродовж всього часу.
Отримавши кредитну картку, відповідач здійснював дії щодо проведення її активації і протягом 2011-2020 років користувався карткою, отримуючи від Банка кредитні кошти з власної ініціативи, частково здійснював погашення заборгованості по кредитному договору, що вбачається з виписки із банківського рахунку на ім`я відповідача ОСОБА_1 , яка містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача (а.с.151-157).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2015 року становить 17 023,97 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту – 4 968,65 грн. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами – 9 133,84 грн., заборгованість за пенею та комісією -1634,62 грн., а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), та 786,86 грн. - штраф (процентна складова).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість заборгованість за відсотками за користування кредитом. 
Судом першої інстанції встановлено і не спростовано відповідачем, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до Банку у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 19.10.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку. 19.10.2011 року відповідач ознайомився з умовами кредитування Банком із використанням кредитної картки, шляхом підписання Довідки про Умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», а саме про: тип кредиту і пільговий період; вартість дострокового перевипуску; базову % ставку на місяць; розмір щомісячних платежів; строки внесення щомісячних платежів; комісії за зняття кошів; розмір штрафів за порушення строків сплати платежів; процентну ставку на суму не санкціонованого перевищення ліміту кредитування; вартість довідок про заборгованість тощо.
Станом на 31.08.2015 року, за розрахунками Банку, відповідач має заборгованість по процентами за користування кредитом у розмірі 9133,84 грн.
Зважаючи на те, що матеріали справи містять належні докази того, що 19.10.2011 року відповідач ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування Банку із використанням кредитної картки, що вбачається з Довідки про Умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.6), в якій міститься необхідна інформація, зокрема і щодо базової % ставки на місяць (3%), розміру щомісячних платежів і строків їх внесення, процентної ставки на суму не санкціонованого перевищення ліміту кредитування тощо, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у стягненні заборгованості по процентами за користування кредитом. 
Розмір заборгованості по процентами за користування кредитом, визначений Банком, а також про обізнаність щодо умов кредитування, що вбачається з Довідки про Умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідач, у встановленому законом порядку, не спростував. 
Підписавши анкету-заяву та довідку (міститься два підписи позичальника), які є складовими частинами кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про відмову Банку у стягненні заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову Банка у цій частині.
Також, на підставі підписаної відповідачем Довідки про Умови кредитування сторони дійшли згоди, що у разі порушення позичальником термінів платежів, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню за несвоєчасне погашення заборгованості. 
З розрахунку заборгованості встановлено, що банк нарахував пеню за період з березня 2013 року по серпень 2015 року у розмірі 1634, 62 грн. 
Крім того, слід зазначити, що банк просив стягнути подвійне стягнення за одне і те ж порушення умов договору, тобто пені та штрафів. Однак, положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.                              
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
З огляду на викладене, суд належним чином не дослідив надані банком докази видачі відповідачу кредиту, користування нею кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано.
Таким чином, у порушення статей 89, 263-264 ЦПК України суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема заяві позичальника, який підписаний відповідачкою, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентам за користування кредитом у розмірі 9133,84 грн. та заборгованість за пенею у розмірі 1634,62 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1218 грн. (а.с. 36 т.1).
Також АТ КБ «ПриватБанк» був сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 грн. (а.с. 15 т.2).
З урахуванням того, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, колегія суддів дійшла до висновку про те, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (89,3%) у розмірі 2815,62 грн., що відповідає пропорційності заявлених позовних вимог та з урахуванням сплати за подання апеляційної скарги (3153,00 грн.).
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту не переглядалося.
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Білгород-Дністровського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом а також заборгованості за пенею - скасувати. 
Прийняти в цій частині нову постанову. 
Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та заборгованість за пенею – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 9133 (девять тисяч сто тридцять три) гривень 84 копійок та заборгованість за пенею у розмірі 1634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) гривні 62 копійки.
Стягнути з   ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації:  АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 14360570) судовий збір в розмірі 2815,62 грн.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 09 лютого 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Є.С. Сєвєрова