ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/13625/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чумака С.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від                13 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 160/13625/21 (головуючий суддя першої інстанції Кучма К.С.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 10.08.2021 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 29.05.2017 року по 29.05.2020 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 29.05.2017 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 29.05.2020 року - березень 2018 року;
- стягнути з відповідача на його користь індексацію грошового забезпечення за період 29.05.2017 року по 29.05.2020 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 29.05.2017 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 29.05.2020 року - березень 2018 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 постанови КМУ від 17.07.2018 року №1078.
                    В обґрунтування позовних вимог зазначено, що  позивач  проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ). 29.05.2020 року його виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. За  період з 29.05.2017 року по 29.05.2020 року відповідач не здійснював нарахування та виплату індексації його грошового забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 29.05.2017 року по 29.05.2020 року.
В задоволенні решти позовної заяви  відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та   прийняти  постанову  про  задоволення  позовних  вимог  в  повному  обсязі  з  підстав,  зазначених  в  позові. Позивач зазначив, що суд, в  разі визнання рішення протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу  не  подав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів  в порядку письмового провадження.
                    Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення НОМЕР_3 від 23.10.2018 року є учасником бойових дій (а.с.8-11). 
ОСОБА_1 з 29.05.2017 року по 29.05.2020 року проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) по стройовій частині  №179  від 29.05.2020 року позивача виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) та всіх списків забезпечення (а.с.12).
Згідно  тексту  позову,  позивач звертався до відповідача із заявою щодо виплати індексації грошового забезпечення за період проходження ним військової служби.
           Позивачем  до  адміністративного  позову  копії  вказаної  заяви  не  додавалось  та  в  матеріалах  справи  така  заява  відсутня.
Листом від 20.07.2021 року за №2701 відповідач повідомив   ОСОБА_1 , що індексація не є обов`язковою складовою грошового забезпечення, не входить до складу  грошового  забезпечення, і здійснюється у випадках передбачених згідно  Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України (а.с.14).
Позивач,  не  погодившись  з  відповіддю,  оскаржив  відмову  в  нарахуванні  індексації  до  суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що індексація грошового забезпечення, є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці  військовослужбовців, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Проте, нарахування індексації є компетенцією відповідача, а тому суд не може перебирати на себе повноваження Військової частини. Вимоги щодо стягнення з відповідача індексації грошового забезпечення за спірний період є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані, але не виплачені.

Апеляційний  суд, переглядаючи  рішення  суду  першої  інстанції  в  межах  доводів  та  вимог  апеляційної  скарги  та  на  підставі встановлених  фактичних обставин  справи,  перевіривши  правильність застосування  судом  норм  матеріального та  процесуального  права, зазначає  про таке.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII  (далі  по  тексту  Закон №2011).
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч.3 ст.9 Закону №2011  грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ (далі  по  тексту - Закон №1282) визначено, що індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, відповідно до  ч.2 ст.6 Закону №1282.
Згідно зі статтею 9 Закону №1282 індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі  по  тексту - Порядок №1078), яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.
Згідно п.1-1 Порядку №10768 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Відповідно до пп.2 п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Апеляційний суд зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
Посилання апелянта на необхідність задоволення вимог про стягнення індексації грошового забезпечення за період з  29.05.2017 року по 29.05.2020 року із застосуванням для розрахунку в період з 29.05.2017 року по 28.02.2018 року місяця для обчислення індексу споживчих цін - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 29.05.2020 року - березень 2018 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 постанови КМУ від 17.07.2018 року №1078, колегія суддів вважає передчасним, оскільки позивачу  розрахунок  індексації  взагалі військовою  частиною  не  проводився.
Згідно   тексту   листа  відповідача  від 20.07.2021 року за №2701 питання  щодо  визначення  базового  місяця  при  розрахунку  індексації  відповідачем  не  розглядалось  та  з  вказаного питання рішення  про  відмову  в  перерахунку  індексації  відповідачем  не  приймалось.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, заявлені позивачем вимоги щодо нарахування індексації є передчасними, оскільки стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані, але не виплачені. Вказана індексація не нараховувалась. 
Рішення  суду  першої  інстанції  в частині  задоволених  позовних  вимог  сторонами  не  оскаржується,  а  тому  судом  апеляційної  інстанції  в  цій  частині  рішення  суду  не  перевіряється.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
          Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року в адміністративній справі №160/13625/21 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 160/13625/21 залишити без змін. 
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак