ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 р. 	Справа № 520/9700/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 р. (ухвалене суддею Котеньовим О.Г.) по справі № 520/9700/21 за позовом   ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
                                                            
                                                            ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у відмові перерахувати грошове забезпечення ОСОБА_1 за нормами, чинними на 29.01.2020 р., відповідно з вимогами ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, із врахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт (за посадою - 4,16, за військовим званням - 0,84) і здійснити з 29.01.2020 р. виплату недоплаченої частини грошового забезпечення, з урахуванням проведених платежів, та перерахувати суму одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, із врахуванням нового розміру місячного грошового забезпечення, і здійснити виплату недоплаченої частини цієї допомоги, з урахуванням проведеного платежу; зобов`язати Міністерство оборони України перерахувати грошове забезпечення ОСОБА_1 за нормами, чинними на 29.01.2020 р., відповідно з вимогами ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, із врахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт (за посадою - 4.16, за військовим званням - 0.84) та здійснити з 29.01.2020 р. виплату недоплаченої частини грошового забезпечення з урахуванням проведених платежів; зобов`язати Міністерство оборони України перерахувати ОСОБА_1 розмір одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, із врахуванням нового розміру місячного грошового забезпечення та здійснити виплату недоплаченої частини цієї допомоги, з врахуванням проведеного платежу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 р. позов задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у відмові перерахувати грошове забезпечення ОСОБА_1 за нормами, чинними на 30.01.2020 р., відповідно з вимогами ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, із врахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт (за посадою - 4,16, за військовим званням - 0,84) і здійснити з 29.01.2020 року виплату недоплаченої частини грошового забезпечення, з урахуванням проведених платежів, та перерахувати суму одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, із врахуванням нового розміру місячного грошового забезпечення, і здійснити виплату недоплаченої частини цієї допомоги, з урахуванням проведеного платежу; зобов`язано Міністерство оборони України перерахувати грошове забезпечення ОСОБА_1 з 30.01.2020 р. відповідно з вимогами ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, із врахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт (за посадою - 4.16, за військовим званням - 0.84) та здійснити виплату недоплаченої частини грошового забезпечення, з урахуванням проведених платежів; зобов`язано Міністерство оборони України перерахувати ОСОБА_1 розмір одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, із врахуванням нового розміру місячного грошового забезпечення, та здійснити виплату недоплаченої частини цієї допомоги, з врахуванням проведеного платежу. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні  позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними      у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 наказом начальника 227 Головного військового представництва від 05.06.2020 р. № 66 звільнено з посади начальника 85 військового представництва та виключено із списків особового складу частини з 05.06.2020 р.
Відповідно до довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення від 16.06.2020 р. № 108/ВФЗ позивачу виплачувались із січня 2019 року по день звільнення 05.06.2020 р. щомісячно такі види грошового забезпечення: посадовий оклад - 7330 грн.; оклад за військове звання - 1480 грн.; надбавка за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу та окладу за військовим званням – 4405 грн.; надбавка за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років - 8589,75 грн.; надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці у розмірі 15% посадового окладу - 1099,50 грн.; премія у розмірі 35% посадового окладу - 2565,50 грн. 
Із заявою від 01.02.2021 р. позивач звернувся до Міністерства оборони України з вимогами: встановити з 29.01.2020 р. за посадою, яку він займав до звільнення, посадовий оклад та оклад за військовим званням із застосуванням вимог п. 4 постанови № 704, що діяла до внесення змін, пункту 1 Приміток Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня 2020 року), на відповідний тарифний коефіцієнт; перерахувати місячне грошове забезпечення, із врахуванням нових розмірів посадового окладу, окладу за військове звання та встановлених видів додаткового грошового забезпечення та премії, які обчислюються у відсотковому значенні від розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з 29.01.2020 р. та здійснити йому виплату недоплаченої частини грошового забезпечення з 29.01.2020 р., з урахуванням проведених платежів; перерахувати суму одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби із врахуванням нового розміру місячного грошового забезпечення та здійснити виплату недоплаченої частини цієї допомоги, з урахуванням проведеного платежу.
Листом №248/П-142/1/449 від 28.04.2021 р. Міністерством оборони України відмовлено позивачу у задоволенні його заяви.
Позивач, не погоджуючись з такою відмовою відповідача, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України,  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Частиною 1 статті 9 Закону України  «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає, умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України  «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України  Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Пунктом 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 р. № 45  (в подальшому - Порядок № 45), встановлено, що пенсії, призначені відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із  Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
30.08.2017 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 р. та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Станом на час прийняття Постанови № 704, пункт 4 зазначеної постанови передбачав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом  на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого  законом  на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
З 24.02.2018 р. набула чинності  постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»  (в подальшому - Постанова № 103), пунктом 6 якої у первинній редакції внесені зміни до  постанов Кабінету Міністрів України, зокрема, пункт 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом  на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Таким чином, з 24.02.2018 р. змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме: замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом  на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого  законом  на 1 січня календарного року), передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом  на 1 січня 2018 року.
Рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункту 6  постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким вносились зміни до  постанов Кабінету Міністрів України, що додаються, зокрема пункту 4 Постанови №704.
Відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29.01.2020 р. мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом  на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого  законом  на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Пунктом 4 Постанови № 704 визначено граничну нижню величину, яка береться для розрахунку посадового окладу, що складає розмір прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного року, але не менше 50% мінімальної заробітної плати станом на 1 січня відповідного року. Тобто, у випадку, коли у календарному році, в якому застосовується відповідна норма зазначеного підзаконного нормативно-правового акту, 50% розміру мінімальної заробітної плати перевищують прожитковий мінімум, 50% розміру мінімальної заробітної плати стають розрахунковою величиною для обрахунку посадових окладів та окладу за військовими (спеціальними) званнями.
Таким чином, з 29.01.2020 р. - дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 - пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність та відновлена дія пункту 4 постанови № 704 у первісній редакції.
Також  Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 р. №1774-VIII внесені зміни до деяких Законів України, зокрема до  Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Пунктом 3 розділу  II  Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 р. № 1774-VIII, який набрав чинності 01.01.2017 р., встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Під час розв`язання правової колізії між нормами п. 3  розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ  та п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704, у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 по постанови Кабінету Міністрів України № 704 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.99 р. № 8-рп/99усправі щодо права на пільги, від 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Відповідно до п. п. 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02), Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. У пункті 57 рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06) та у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини "Серков проти України" (39766/05), встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, на підставі того, що органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку. Хоча ця справа стосується податкового спору, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між фізичною/юридичною особою і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості.
Оскільки норма п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, суд апеляційної інстанції не знаходить правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою заявника та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Аналогічні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 р. у справах № 200/3774/20-а, № 200/3747/20-а, № 240/11952/19, від 18.02.2021 р. у справі № 200/3775/20-а та від 10.09.2021 р. у справі № 480/5496/20.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України, яка полягає у відмові перерахувати грошове забезпечення ОСОБА_1 за нормами, чинними на 29.01.2020 р., відповідно з вимогами ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, із врахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт (за посадою - 4,16, за військовим званням - 0,84), і здійснити з 29.01.2020 р. виплату недоплаченої частини грошового забезпечення, з урахуванням проведених платежів та перерахувати суму одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, із врахуванням нового розміру місячного грошового забезпечення, і здійснити виплату недоплаченої частини цієї допомоги, з урахуванням проведеного платежу та зобов`язання Міністерство оборони України перерахувати грошове забезпечення ОСОБА_1 за нормами, чинними на 29.01.2020 р., відповідно з вимогами ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” із врахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт (за посадою - 4.16, за військовим званням - 0.84) та здійснити з 29.01.2020 р. виплату недоплаченої частини грошового забезпечення, з урахуванням проведених платежів, не підлягають задоволенню.
Також позовна вимога про зобов`язання Міністерство оборони України перерахувати ОСОБА_1 розмір одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, із врахуванням нового розміру місячного грошового забезпечення та здійснити виплату недоплаченої частини цієї допомоги з врахуванням проведеного платежу, є похідною вимогою від основної, а тому також не підлягає задоволенню.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 315, ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 р. та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 р. по справі № 520/9700/21 скасувати. 
Прийняти постанову, якою  в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Я.В. П`янова    Л.В. Любчич