ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 361/4845/17                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Радзівіл А.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Безименної Н.М., Кучми А.Ю. 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій та бездіяльної протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з заявою про перегляд справи № 361/4548/17 за виключними обставинами, у якій просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за зміну пенсійних виплат позивачу з 01.11.2011 року, всупереч ст.ст.  22,  57,  58 Конституції України, через невідому  надбавку, всупереч рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2011 р. у справі № 2-а-1322/10, яке до цього часу не виконано та є чинним, всупереч  статті 22 Закону №2262-ХІІ, та  ст.51 Закону № 796-ХІІ  без жодних змін в законодавстві; 
- зобов`язати Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно  статті 22 Закону № 2262-ХІІ, та  ст.51 Закону №  796-ХІІ, поновити порушені права позивача відповідно ст.22,  57,  58 Конституції України, з урахуванням рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011 року, справа № 2-а-1322/10; 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за узурпацію прав позивача, при одноособовому переведенні обрахування пенсійних виплат зі 22  Закону №2262-ХІІ  на  статтю 21 Закону № 2262-ХІІ  через невідому  надбаку; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно  статті 22 Закону №2262-ХІІ, з часу набуття такого права, та порушені права позивача та поновити обрахування пенсійних виплат відповідно  статті 22 Закону №2262-ХІІ; 
- визнати дискримінаційними дії відповідача, який змінив обрахування пенсійних виплат позивачу з 01.11.2011року, всупереч ст.ст.22,  57,  58 Конституції України, як соціально незахищеної особи, в той час  як державним службовцям, працівникам правоохоронних органів та суддям не змінював, та без жодних змін в законодавстві; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київської області компенсувати завдані позивачу матеріальні збитки в розмірі 100 000 гривен та стягнути з відповідача кошти в розмірі 100 000 гривен (сто тисяч гривен); 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київської області у компенсувати позивачу моральні збитки в розмірі 100 000 гривен та стягнути з відповідача кошти в розмірі 100000 грн.; 
- зобов`язати відповідача надати для суду та позивачу, звіт про виконання судового рішення та встановити термін пятнадцять днів на надання звіту з часу отримання рішення суду.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2021 року відмовлено  в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2018 року за виключними обставинами у адміністративній справі № 361/4845/17 за позовом ОСОБА_1 до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій та бездіяльної протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди та залишено рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2018 року у адміністративній справі № 361/4845/17 в силі. 
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з даною ухвалою суду, яка прийнята неповноважним судом, які сфальшували дату прийняття ухвали суду, яким позивач заявив відвід та в якому позивачу неправомірно було відмовлено, суддями яким заборонено розглядати справу, з датою прийняття яка не відповідає дійсності та є підробленою, суддями заінтересованими в результаті розгляду справи та суддями які мають упереджене ставлення до позивача та які, зловживаючи службовим становищем, тривалий час переслідують позивача, які сфальшували обставини справи для позбавлення позивача доступу до суду, та позбавили права позивача на розгляд заяви за його присутності через надання неналежної правової оцінки встановленим обставинам справи та підробку обставин справи, з істотним порушенням норм процесуально та матеріального права, Конституції України та прав позивача, не погоджується з відповідних підстав. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій та бездіяльної протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкодита призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
13 грудня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, з повідомленням сторін.
Щодо заявленого позивачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів,  враховуючи  обставини даної справи, встановлений на території країни карантин та вжиття всіх заходів з метою унеможливлення поширення коронавірусної хвороби, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю сторін у відкритому судовому засіданні.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,  у серпні 2017 року, ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, у якому просив:
- визнати протиправними дії / бездіяльність Броварського ОУПФУ Київської області, які полягають у зміні обрахування його пенсійних виплат з 01.11.2011 р. всупереч ст.ст.  22,  58 Конституції України, та застосування до нього Законів, яких не було на час дії, та які мають меншу силу за  статтю 22 Закону № 2262-ХІІ, та ст.51  Закону № 796 - ХІІ;
- зобов`язати Броварське ОУПФУ Київської області поновити його порушені права відповідно до ст.ст.  22,  58 Конституції України  з урахуванням рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011 р. у справі № 2а-1322/10;
- визнати протиправними дії / бездіяльність Броварського ОУПФУ Київської області, що полягають в узурпації його прав та одноособовому переведенні обрахування його пенсійних виплат за  ст. 21 Закону № 2262-ХІІ  замість  ст. 22 Закону № 2262-ХІІ;
- зобов`язати Броварське ОУПФУ Київської області поновити його порушені права та поновити обрахування його пенсійних виплат за  ст. 22 Закону № 2262-ХІІ;
- визнати дискримінаційними дії Броварського ОУПФУ Київської області, який змінив обрахування його пенсійних виплат з 01.11.2011р. всупереч ст.ст.  22,  58 Конституції України, як соціально незахищеній особі, в той час як державним службовцям, працівникам правоохоронних органів та суддям не змінював;
- зобов`язати Броварське ОУПФУ Київської області компенсувати завдані матеріальні збитки 300000 грн., і моральну шкоду 100 000 грн.;
- зобов`язати Броварське ОУПФУ Київської області подати йому звіт про виконання судового рішення;
- відшкодувати за рахунок Броварського ОУПФУ Київської області судові витрати за складення позовної заяви, участь у судових засіданнях, витрати на дорогу до суду у загальній сумі 1000 грн.
Заявою від 09 лютого 2018 року позивач збільшив розмір позовних вимог в частині відшкодування судових витрат, просив:
- збільшити розмір судових витрат та відшкодувати йому за рахунок Броварського ОУПФУ Київської області судові витрати на підготовку справи до розгляду та витрати, пов`язані з розглядом справи, 50000 грн. і стягнути з Броварського ОУПФУ Київської області дану суму;
- стягнути з Броварського ОУПФУ Київської області за рахунок Державного бюджету України ціну судового збору у повному обсязі.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2018 року:
Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Броварського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області в частині вимог:
про зобов`язання поновити його порушені права відповідно до ст.ст.  22,  58 Конституції України  з урахуванням рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011р. у справі № 2а-1322/10;
про визнання дискримінаційними дії Броварського ОУПФУ Київської області, який змінив обрахування його пенсійних виплат з 01.11.2011р. всупереч ст.ст.  22,  58 Конституції України  як соціально незахищеній особі;
про відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди, судових витрат;
про зобов`язання подати звіт про виконання рішення.
Закрито провадження в адміністративній справі за позовом   ОСОБА_1 до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області в частині вимог:
про визнання протиправними дії / бездіяльності Броварського ОУПФУ Київської області, які полягають у зміні обрахування його пенсійних виплат з 01.11.2011р. всупереч ст.ст.  22,  58 Конституції України, та застосування до нього  Законів, яких не було на час дії, та які мають меншу силу за  статтю 22 Закону № 2262-ХІІ, та ст.51  Закону № 796  ХІІ;
про визнання протиправними дії / бездіяльності Броварського ОУПФУ Київської області, що полягають в узурпації його прав та одноособовому переведенні обрахування його пенсійних виплат за  ст. 21 Закону № 2262-ХІІ  замість  ст. 22 Закону № 2262-ХІІ;
про зобов`язання Броварського ОУПФУ Київської області поновити його порушені права та поновити обрахування його пенсійних виплат за  ст. 22 Закону № 2262-ХІІ  за період з 01.11.2011р. по 31.12.2016р.
Залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до Броварського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобовязання Броварського ОУПФУ Київської області поновити його порушені права та поновити обрахування його пенсійних виплат за  ст. 22 Закону № 2262-ХІІ  за період з 01.01.2017р.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від03 березня 2018 року - без змін.
Ухвалою Верховного суду від 21 серпня 2018 року за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року за позовом ОСОБА_1 до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.
03 квітня 2020 року позивач звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2018 року за виключними обставинами у адміністративній справі № 361/4845/17 за позовом ОСОБА_1 до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій та бездіяльної протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.
В заяві ОСОБА_1 зазначив, що встановлені обставини у справі № 361/4845/17, у зв`язку із рішенням Конституційного суду України від 27 лютого 2020 року справа № 1-247/2018(3393/18) якими визнано неконституційними дії щодо обмеження прав та пільг, позивач не погоджується з обставинами встановленими рішенням Броварського міськрайонного суду від 03.03.2018 року в справі №361/4845/17, які привели до істотного порушення норм процесуального права підлягають перегляду за виключними обставинами.
Заявник також посилався на рішення Конституційного суду України від 17.07.2018 року, справа №1-11/2018 (3830/15) та зазначав, що фактично, рішеннями Конституційного Суду України визнано неконституційними зміни, щодо порядку нарахування позивачу пенсійних виплат, а також посилався на рішення судів різних інстанцій у справах за його позовами: справа № 2-а-1322/10, справа № 810/1109/18 року, справа № 1007/3814/12, справа № 810/5763/15, справа № 361/7517/17, справа 331/336/15-а.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2021 року відмовлено  в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2018 року за виключними обставинами у адміністративній справі № 361/4845/17 за позовом ОСОБА_1 до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій та бездіяльної протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди та залишено рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2018 року у адміністративній справі № 361/4845/17 в силі. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2018 року за виключними обставинами, суд першої інстанції зазначив, що позивач у цій справі просив переглянути за виключними обставинами в порядку  статті 361КАС України  судове рішення, яким йому у частині позовних вимог закрито провадження, в частині позовних вимог відмовлено у задоволенні та частина позовних вимог залишено без розгляду. З огляду на вищенаведений правовий висновок (справа № 808/1628/18) підстави для задоволення заяви позивача у цьому випадку відсутні.
Також, суд першої інстанції вказав, що згідно з частиною другою  статті 152Конституції України  закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення, тому наявність рішення Конституційного суду України від 17.07.2018 року, справа №1-11/2018 (3830/15), рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року, справа № 1-247/2018(3393/18), не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Пунктом 1 частини п`ятої    статті 361 КАС України  визначено, що підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
В якості виключних обставин для перегляду  рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2018 року в адміністративній справі № 361/4845/17 позивачем вказано рішення Конституційного суду України від 17 липня 2018 року, справа №1-11/2018 (3830/15) та рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року, справа № 1-247/2018(3393/18).
Рішенням Конституційного суду України від 17 липня 2018 року, справа №1-11/2018 (3830/15) визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними):
- підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I  Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII;
- частину третю статті  22, частину другу статті  24, частину сьомустатті  30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII  зі змінами;
- статтю 53 (крім її назви),  статтю 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII  у редакції  Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.
Підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I  Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII; частина третя статті  22, частина друга статті  24, частина сьомастатті  30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII  зі змінами; стаття 53 (крім її назви),  стаття 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII  у редакції  Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року, справа № 1-247/2018(3393/18), визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI„Прикінцеві та  перехідні положення  Бюджетного кодексу України  у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Окреме положення пункту 26 розділу VI„Прикінцеві та  перехідні положення  Бюджетного кодексу України  у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Колегія суддів наголошує, що  частиною другою  статті 152 Конституції України    передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Системний аналіз вищевказаної норми свідчить про те, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.
Аналогічна правова позиція є сталою а була неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 814/1274/17.
Так, як вже було зазначено вище,  як рішенням Конституційного суду України від 17 липня 2018 року, справа №1-11/2018 (3830/15), так і рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року, справа № 1-247/2018 (3393/18), визначено, що визнані у цих рішеннях неконституційними норми  втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цих Рішень.
Таким чином, дія положень підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I  Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII; частина третя статті  22, частина друга статті  24, частина сьомастатті  30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII  зі змінами; стаття 53 (крім її назви),  стаття 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII  у редакції  Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII втратили чинність 17 липня 2018 року, а дія приписів окремого положення пункту 26 розділу VI„Прикінцеві та  перехідні положення  Бюджетного кодексу України  у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування втратила чинність 27 лютого 2020 року.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що  рішення Конституційного суду України від 17 липня 2018 року, справа №1-11/2018 (3830/15) та рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року, справа № 1-247/2018(3393/18) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаних рішень, а останні не містять положень, які б поширювали їх дію на правовідносини, що виникли до набрання ними чинності.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 23 січня 2019 року у справі №  820/2462/17, від 23 грудня 2019 року у справі № 814/1274/17, від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17.
До того ж, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що не може вважатися невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої  статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки воно не передбачає примусового виконання.
Зі змісту імперативних приписів пункту 1 частини п`ятої    статті 361 КАС України  вбачається, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність)    закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду  ще  не виконане.
Словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини п`ятої    статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України    не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення». Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.
Враховуючи наведені положення чинного законодавства, а також те, що  рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від03 березня 2018 року (залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року) у справі № 361/4548/17, про перегляд якого за виключними обставинами з відповідною заявою звернувся ОСОБА_1 , у задоволенні частини позовних вимог відмовлено, в частині позовних вимог провадження закрито, а частина позовних вимог залишена без розгляду, то колегія суддів зазначає, що не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої    статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, в частині позовних вимог провадження закрито, а частина позовних вимог залишена без розгляду, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.
Вказана правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі № 808/2492/18, у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2018 року у справі № 755/4893/18, у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 805/550/16-а, та підтримана Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18.
Частиною першою    статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»    передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до частини п`ятої    статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої    статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»    висновки щодо застосування норм права, викладені у  постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до  статті 346 КАС  не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від03 березня 2018 року у справі № 361/4548/17.
Щодо тверджень апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, строків розгляду поданої ним заяви, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, а відповідно до вимог ч. 2  ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення,  лише якщо це призвело до неправильного вирішення справи, а визначені ч.3 вказаної статті  КАС України  обов`язкові підстави для скасування судового рішення в разі порушення норм процесуального права, в даному випадку відсутні.
Доводи апелянта про порушення його права на участь в судовому засіданні при прийнятті оскаржуваної ухвали спростовуються наявним у матеріалах справи зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 3 а.с. 88), яким ОСОБА_1 повідомлено про судове засідання 24 вересня 2021 року. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що ним повідомлялось про неможливість взяти участь у судовому засіданні 24 вересня 2021 року є необгрунтованими, оскільки не підтверджуються жодними належними доказами в розумінні КАС України. Матеріали справи останніх не містять. 
При цьому, надана до суду апеляційної інстанції довідка про знаходження позивача в період з 09 по 29 вересня 2021 року на санаторно-курортному лікуванні в спеціалізованому Трускавецькому санаторії «Батьківщина» вищевикладеного не спростовують, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження надсилання відповідної довідки до суду першої інстанції до дати проведення судового засідання 24 вересня 2021 року. 
Твердження апелянта про неповноважність складу суду також не знайшли свого підтвердження, з огляду на те, що судом першої інстанції всі заявлені позивачем відводи були вирішені у встановленому законодавством порядку. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2021 року. 
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2018 року за виключними обставинами у адміністративній справі № 361/4845/17 за позовом ОСОБА_1 до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій та бездіяльної протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2021 року - залишити без задоволення. 
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            Н.В. Безименна, 

                                                                                                     А.Ю. Кучма