ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 201/7163/20 
провадження № 51-4394км21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 , 
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,                                                     
засудженого                                               ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції), 
захисників                                                  ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),                                            
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_8 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040650001253, щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомиргорода Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська вироком від 7 вересня 2020 року засудив ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.    
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. 
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 20 000 грн та моральної шкоди 45 000 грн. 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у цьому кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 14 червня 2020 року о 23:00, перебуваючи біля будинку № 12 на просп. Героїв у м. Дніпрі, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, завдав ОСОБА_9 трьох ударів кулаком в обличчя та по тулубу, після чого заволодів його гаманцем з грошовими коштами в розмірі 1200 грн, мобільним телефоном марки «Samsung Duos» й іншим указаним у вироку майном, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1567,36 грн. Під час розбійного нападу ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. 
Дніпровський апеляційний суд 1 липня 2021 року скасував вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та ухвалив свій вирок, яким призначив йому покарання за ч. 1 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі винного. На обґрунтування своїх вимог вказує, що всупереч положенням статей 345, 401 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) ОСОБА_6 не було ознайомлено з ухвалою про відкриття апеляційного провадження та апеляційною скаргою прокурора, у якій порушувалося питання про погіршення його становища, не повідомлено про дату апеляційного розгляду та не з`ясовано в нього, чи були йому зрозумілі права та обов`язки, не роз`яснено їх, у тому числі право мати захисника, що призвело до порушення його права на захист. Стверджує, що заява ОСОБА_6 про розгляд справи без участі його захисника написана ним без належного усвідомлення. Вважає, що апеляційний суд не звернув уваги на думку прокурора та потерпілого під час судового розгляду в місцевому суді щодо призначення покарання. 
Позиції інших учасників судового провадження 
У суді касаційної інстанції засуджений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу. Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги та просив залишити вирок апеляційного суду без змін. 
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 407 і ч. 1 ст. 421 КПК передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, зокрема, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (частини 1, 2 ст. 409 КПК), а також неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання (п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК).
Вирок суду апеляційної інстанції за ч. 2 ст. 420 КПК повинен відповідати загальним вимогам до вироків.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 187 КК у касаційній скарзі не заперечуються.
Доводи захисника про порушення права ОСОБА_6 на захист внаслідок того, що всупереч статтям 345, 401 КПК останнього не було ознайомлено з апеляційною скаргою прокурора, у якій порушувалося питання про погіршення становища, не повідомлено про дату апеляційного розгляду та не роз`яснено його прав, у тому числі мати захисника, позбавлені підстав.  
Як убачається з матеріалів провадження, апеляційний суд надсилав рекомендованим повідомленням на адресу ОСОБА_6 копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 22 жовтня 2020 року разом з копією апеляційної скарги прокурора, однак вони повернулися за закінченням терміну зберігання. 
Також розгляд справи в суді апеляційної інстанції неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою в судове засідання ОСОБА_6 , який направлені повістки про виклик до суду не отримував. 
Так, Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 11 січня 2021 року застосував до ОСОБА_6 примусовий привід. Цей же суд ухвалою від 1 лютого 2021 року оголосив його в розшук, а судове провадження зупинив. 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 120210410300000217 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК. 
Таким чином, апеляційний суд здійснив підготовку до апеляційного розгляду відповідно до положень ст. 401 КПК та вжив усіх необхідних заходів з метою забезпечення участі ОСОБА_6 у судовому засіданні.     
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 повідомив, що отримав апеляційну скаргу прокурора, а також ознайомлений зі своїми правами. Крім того, він подав заяву про розгляд справи без участі його захисника та здійснення захисту самостійно. Жодних клопотань у судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_6 не заявляв. 
Крім того, у цьому кримінальному провадженні участь захисника не є обов`язковою відповідно до положень ст. 52 КПК.
Твердження захисника про те, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі винного є безпідставними.
Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 ККсуд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Як видно з матеріалів справи, обставин, які б давали підстави вважати, що покарання  ОСОБА_6 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад, не встановлено.
Під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора апеляційний суд скасував вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 та ухвалив свій вирок, яким призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
Так, призначаючи покарання, апеляційний суд разом із ступенем тяжкості вчиненого  ОСОБА_6 злочину, що є тяжким, урахував дані про його особу, який позитивно характеризується, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину та частково відшкодував потерпілому завдані збитки. 
Разом з тим апеляційний суд звернув належну увагу на те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак протягом іспитового строку вчинив новий злочин. Тому наведене свідчить, що належних висновків він для себе не зробив. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що призначений місцевим судом розмір покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі винного внаслідок м`якості й обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
З цим висновком апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції. На переконання колегії суддів, призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного й попередження вчинення ним нових злочинів.
Ураховуючи викладене, конкретні обставини справи, а також відсутність у касаційній скарзі переконливих доводів на обґрунтування несправедливості призначеного ОСОБА_6 покарання через суворість, колегія суддів не вбачає підстав для його пом`якшення.        
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставами для скасування вироку апеляційного суду, за результатами перевірки кримінального провадження не встановлено. Тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2021 року стосовно  ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника останнього – адвоката ОСОБА_8 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                       ОСОБА_2                                  ОСОБА_3