КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №2-111/12                                                                                                  Головуючий у І інстанції Хоменко В.С.
Провадження №22-ц/824/104/2022                                                                        Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
 24 січня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
 
судді-доповідача                                                      Голуб С.А.,  
            суддів:                                                                      Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            за участі секретаря судового засідання                 Сакалоша Б.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Універсал Банк», приватний виконавець Виконавчого округу м. Києва ОСОБА_4,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною скаргою на дії старшого приватного виконавця ОСОБА_4 посилаючись на те, що постанови приватного виконавця є незаконними, так як відкриті на підставі виконавчих документів із внесеними в них виправленнями (підробкою), строк пред`явлення яких до виконання сплив, тому приватний виконавець мав їх повернути без виконання. Також зазначила, що заяву про відкриття проваджень подано неповноважними представниками без долучення належним чином копій довіреностей або адвокатських ордерів, а приватний виконавець до того ж не надав можливості та часу на добровільне виконання судового рішення й не зазначив в оскаржуваних постановах реквізитів для сплати боргу у добровільному порядку.
На підставі викладеного у скарзі просила суд першої інстанції:
1) визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_4 щодо відкриття виконавчих проваджень № 60946847 та № 60946855 від 08.01.2018 року щодо примусового виконання виконавчих листів № 2-111/12, виданих Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у сумі 112 045,92 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2012 року становить 895 253,70 грн. та про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» судового збору у сумі 1 700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30,00 грн., а також зведеного виконавчого провадження № 60946847;
2) скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_4 про відкриття виконавчих проваджень № 60946847 та № 60946855 від 08.01.2018 року та постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 60946847 від 08.01.2020 року;
3) скасувати всі постанови, винесені приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_4 у виконавчих провадженнях № 60946847 та № 60946855 від 08.01.2020 року, № 60946847, та скасувати всі арешти, які були накладені на майно, грошові цінності, доходи, речові права, рухоме та нерухоме майно, корпоративні права тощо при здійсненні виконавчих дій у виконавчих провадженнях №№ 60946684, 60946855, 60946847 від 08.01.2020 року (т. IV а.с. 81-83);
4) визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_4 неправомірними стосовно відкриття виконавчих проваджень за виконавчими документами, строк пред`явлення до виконання яких сплив, у тому числі з підробленими записами;
5) зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_4 внести в усі державні реєстри про права власності та нерухоме майно, рухоме майно та їх обтяження записи про скасування (зняття) з них арештів всього майна ОСОБА_1 , які були нею накладені у зведеному виконавчому провадженні (т. 7, а.с. 121).
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року в задоволенні скарги відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильних висновків суду про відмову в задоволенні скарги на дії приватного виконавця.
Так, в доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права щодо виклику учасника справи в судове засідання, що позбавило скаржника право брати участь у судовому розгляді . 
Також судом першої інстанції не розглянуті клопотання та заяви, подані до суду, а саме: 1) про витребування доказів (оригіналів виконавчих листів, в т.ч. того, де є виправлення дати кінцевого строку пред`явлення виконавчого листа на виконання; 
2) витребування заяв представника стягувача для огляду в судовому засіданні та подальшої експертизи, так як заява начебто підписана громадянкою ОСОБА_3 , проживаючою на окупованій території з неіснуючим ідентифікаційним кодом, із інформацією про необхідність надсилання всіх документів виконавчого провадження особисто ОСОБА_4 ); 
3) про виклик свідка ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) для надання інформації, чи вона особисто подавала заяву про примусове виконання рішення суду; 
4) про призначення почеркознавчої експертизи (для підтвердження/спростування фактів: про внесення виправлень у виконавчий лист Голосіївського районного суду міста Києва від 21.11.2018 р. по справі №2-111/1 про стягнення основної суми боргу, чи міститься підпис на заявах про примусове виконання рішення суду від імені ОСОБА_3 особисто ОСОБА_3 чи іншою особою).
Судом не розглянуто належним чином, у відповідності до норм ст. 33 ЦПК заяву ОСОБА_1 про відвід судді Хоменко B.C., так як заяву про відвід не розглядав інший склад суду, окрім того, якому заявлено відвід, хоча заява про відвід судді Хоменко B.C. подана більше ніж за 3 дні до засідання (а майже за рік до цієї дати) .
Щодо суті скарги на дії приватного виконавця зазначає, що стягувач зловживає своїми процесуальними правами та своїми діями постійно намагається вплинути та втрутитись в діяльність приватних виконавців, що виражається в намаганні вплинути на виконавця з метою прийняття ним незаконних, упереджених рішень, або рішень з перевищенням повноважень, наданих приватному виконавцеві законом. Постанови приватного виконавця є незаконними, так як відкриті на підставі виконавчих документів із внесеними в них виправленнями (підробкою), строк пред`явлення яких до виконання сплив, тому приватний виконавець мав їх повернути без виконання. Окрім того, заява на примусове виконання виконавчих листів подана особою без належних повноважень діяти від імені та в інтересах стягувача.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким визнати дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_4 незаконними стосовно прийняття на виконання виконавчих листів від 21 листопада 2018 року та здійснення дій зі стягнення боргу з ОСОБА_1 у зведеному виконавчому провадженні №60946847.
На адресу суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу від приватного виконавця ОСОБА_4 та від АТ «Універсал Банк», в яких зазначено, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права.
АТ «Універсал Банк» в поданому відзиві зазначає, що доводи скаржника про те, що виконавчий документ пред`явлено до виконання поза межами строку, що визначий чинним законодавством України є необґрунтованими, оскільки строк пред`явлення виконавчого документа у даній справі становить три роки. Жодних виправлень виконавчі листи не містять. Разом з тим, скаржником рішення суду в добровільному порядку не виконується, натомість вчиняються всі можливі дії щодо унеможливлення виконання рішення суду у даній справі в примусовому порядку.
Щодо повноважень особи, якою було подано заяву про відкриття виконавчого провадження, то головою правління АТ «Універсал Банк» було видано довіреність у встановленому законом порядку, згідно з якою ОСОБА_3 було уповноважено представляти інтереси банку у всіх державних органах, в тому числі і в органах виконавчої служби та подавати від імені банку заяви, довідки, документи тощо.
Приватний виконавець ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що безпідставними є твердження скаржника, що виконавчий документ є нечинним, оскільки закінчився строк його пред`явлення до примусового виконання, так як виконавчі листи пред`являлися до виконання у 2019 році, відповідно строк пред`явлення виконавчого документа переривався, а пред`явлення повторно виконавчого документа до виконання 08 січня 2020 року відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Не може бути предметом розгляду даної справи і правомірнійсть дій стягувача щодо уповноваження ОСОБА_3 представляти інтереси АТ «Універсал Банк» у відносинах з приватними виконавцями, так як приватним виконавцем в межах наданих йому повноважень, перевірено довіреність видану на ім`я ОСОБА_3 та встановлено у останньої достатній обсяг повноважень на подання заяви про примусове виконання рішення суду.
Дії боржників свідчать виключно про те, що вони мають намір своїми діями щодо постійного оскарження дій виконавців унеможливити не лише забезпечення реального виконання рішення суду, а і унеможливити своєчасний розгляд справи за скаргами у встановлений законом строк, що є за своїм змістом зловживанням процесуальними правами.
АТ Універсал Банк» та приватний виконавець ОСОБА_4, з урахуванням викладеного у відзивах на апеляційну скаргу, просили суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 01 грудня 2021 року та розпискою (т. 12, а.с. 128-132).
Натомість ОСОБА_1 надіслала на електронну адресу Київського апеляційного суду клопотання про відкладення судового розгляду справи, оскільки вона не може прибути в судове засідання, що призначене на 24 січня 2022 року о 10 год. 00 хв. так як бере участь в кримінальному провадженні, як адвокат одного з учасників провадження, в Шевченківському районному суді м. Києва, судове засідання в якому призначене також на 24 січня 2022 року о 09 год. 20 хв.
            ОСОБА_2 також 24 січня 2022 року на електронну адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, що призначений на 24 січня 2022 року о 10 год. 00 хв., у з`язку з тим, що не може прибути в судове засідання так як 23 січня 2022 року захворіла дитина.
            Перевіривши викладені в клопотаннях про відкладення розгляду справи обставини, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що зазначені заявниками причини неможливості прибуття в судове засідання є неповажними, з урахування наступного.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що судове засідання в межах кримінального провадження, було призначене до розгляду на 24 січня 2022 року в Шевченківськму районному суді м. Києва раніше ніж Київським апеляційним судом. В той час, як Київським апеляційним судом було визначено дату наступного судового засідання у даній справі ще 01 грудня 2021 року, тобто більше ніж за півтора місяця до дати судового засідання, що надавало учасникам судового процесу, яка мають намір брати участь у розгляді даної справи узгодити дати судових засідань в інших справах, які призначались пізніше.
ОСОБА_2 також не надав суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження хвороби дитини, якими може бути довідка лікаря, лікарняний лист тощо.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Окрім того, в постанові суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 Верховний Суд дійшов виснвоку, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про можливість розгляду справи за відсутністі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи та неявка яких не перешкоджає розгляду справи по суті вимог апеляційної скарги.
Представник АТ «Універсал Банк» та приватний виконавець ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, про прични неявки суд не повідомили.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційна скарга  підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.
 
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.
Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Визначення судді-доповідача та колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється у порядку статті 33 ЦПК України.
Підстави для відводу судді визначені статями 36-37 ЦПК України.
У статях 40-41 ЦПК України встановлено порядок розгляду і наслідки відводу.
Так, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді.
Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.
За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.
У разі задоволення заяви про відвід одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.
Право учасника справи за наявності сумнівів у безсторонності суду заявити відвід одному із суддів або всьому складу суду, що розглядають справу, закріплене законодавством і спрямоване на усунення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості суду і, як наслідок, забезпечення довіри до судових рішень.
Для гарантування того, що суд, який розглядає справу, є об`єктивним і неупередженим, чинне процесуальне законодавство встановлює дворівневий порядок розгляду відводу: спочатку суддею (суддями), якому (яким) заявлено відвід, а у разі визнання відводу необґрунтованим - іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається шляхом автоматизованого розподілу.
Як вбачається із матеріалів справи, судове засідання було призначено ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 18 червня 2020 року на 30.06.2020 року
ОСОБА_1 , реалізуючи своє передбачене цивільним процесуальним законодавством право заявити відвід  визначеному складу суду, а саме судді Хоменко В.С. 30 червня 2020 року звернулася до суду із відповідною заявою. Заява була направлена засобами електронного зв`язку (а.с.33-37 т.11).
30 червня 2020 року судове засідання не відбулось і в матеріалах справи відсутні дані, за якими можна було б встановити причини не проведення судового засідання.
Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що в даній справі № 2-111/12 одночасно в різних провадженнях і різними суддями розглядались також інші скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають до виконання та інш.
22 червня 2020 року було ухвалено судове рішення суддею Чередніченко Н.П. у проваджені №6/752/339/20.
02 липня 2020 року справа була направлена до Київського апеляційного суду із апеляційної скаргою ОСОБА_1 від 26 червня 2020 на ухвалу суду від 13 квітня 2020 року та апеляційню скаргою ОСОБА_1 від 30 червня 2020 року на ухвалу суду від 13 квітня 2020 року, заява про відвід судді Хоменко В.С. не була розглянута.
Після повернення справи до Голосіївського районного суду м.Києва 09 листопада 2020 року, ОСОБА_1 оскаржила ухвалу Голосіївського районного суду м.києва від 16 липня 2020 року в апеляційному порядку і 12 січня 2021 року справа була направлена до Київського апеляційного суду.
Справа повернулась до Голосіївського районного суду м.Києва 02 березня 2021 року.
Матеріали справи не містять доказів, які б містили дату передачі суді Хоменко В.М. заяви ОСОБА_1 від 30 червня 2020 року про відвід судді Хоменко В.С.
Вказана заява хронологічно підшита до матеріалів справи після 16 квітня 2021 року, коли була постановлена ухвала суддею Машкевичем К.В. в провадженні № 6/752/376/21.
З врахуванням наведеного, колегія суддів встановила, що заява ОСОБА_1 про відвід судді Хоменко В.С. була направлена в день призначеного, відповідно до ухвали суду від 18 червня 2020 року, судового засідання, а саме 30 червня 2020 року. Ця обставина дала суду право розглядати заявлений відповід судді, в провадження якого перебувала справа.
Із наведеного вбачається, що строк розгляду заявленого відводу був порушений внаслідок неналежної організації роботи суду в частині передачі судді заяви сторони провадження.
Разом із тим, порушення строків розгляду заяви про відвід не скасовує дію абз.2 ч.3 ст. 40 ЦПК України.
За наведених обставин, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про порушення судом порядку розгляду заяви про відвід і відповідно розгляд справи неповноважним складом суду.
 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд не розглянув клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів і призначення експертизи, то ці обставини не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки ОСОБА_1 скористалась своїм правом на подання клопотань до апеляційного суду і ці клопотання були вирішені відповідно до вимог ЦПК.
 
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення учасників справи про розгляд скарги.
Разом із тим, колегія суддів також оцінила доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення заявиці про дату, час та місце судового засіданння. Матеріали справи дійсно не містять доказів отримання ОСОБА_1 судової повістки про виклик до суду на 01 червня 2021 року.
Відповідно до ст. 450 ЦПК України скарга рзглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія ч бездіяльність яких орскажується. Неявка стягувача, боржника, держвного виконавцяґ або іншох посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
З наведеної статті вбачається обов`язок суду повідомити боржника про дату, час та місце розгляду скарги і лише у випадку належного повідомлення і його неявки  скарга може бути розглянута без участі боржника.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права. 
Порушенням норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвлення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленного належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі  якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий  учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Оскільки ОСОБА_1 одним із аргументів апеляційної скарги зазначає неповідомлення її  судом про дату, час та місце судового розгляду і розгляд справи без  її участі і ці обставини доводяться матеріалами справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення  в даній справі по суті спору.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2012 року задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) заборгованість у сумі 112 045,92 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2012 року становить 895 253,70 грн., вирішено питання судових витрат у справі (т. 1 а.с. 215-219). 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року, залишеної без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2016 року, котрою задоволено заяву ПАТ «Універсал Банк» та видано дублікат виконавчого листа № 2-111/12, встановлено, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що за відомостями Єдиного Державного реєстру виконавчих проваджень на виконанні Відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції перебували виконавчий лист № 2-111/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 895 253,70 грн, виконавчий лист №2-111/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судового збору у сумі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30,00 грн.
Таким чином, виконавчий лист за № 2-111/12, виданий Голосіївським районним судом м. Києва 03 грудня 2012 року, вперше був пред`явлений до виконання в строки, передбачені Законом, та повернутий стягувачу до закінчення строків на його пред`явлення - 05 вересня 2013 року.
10 листопада 2014 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення (т. 2, а.с. 108-109).
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2016 року, задоволено заяву ПАТ «Універсал Банк», видано дублікат виконавчого листа № 2-111/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 895 253,70 грн. та судових витрат у справі й поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 895 253,70 грн. та виконавчого листа про стягнення судових витрат у справі (т. 2, а.с. 233-235, т. 3, а.с. 11-114, 189-190).
21 листопада 2018 року Голосіївським районним судом м. Києва видано дублікат виконавчого листа № 2-111/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) заборгованість у сумі 112 045,92 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2012 року становить 895 253,70 грн., боржник: ОСОБА_1 , ІІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , стягувач: ПАТ «Універсал Банк», код ЄДРПОУ 21133352, місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19 (т. IV а.с. 38-39).
Постановами приватного виконавця Трофименка М.М. від 15 грудня 2019 року, винесеними у виконавчих провадженнях № 58949019 та № 58522251, виконавчі документи - виконавчі листи № 2-111/18, видані Голосіївським районним судом м. Києва 21.11.2018 року, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуті стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення (т. 6, а.с. 42, 79).
За заявою представника АТ «Універсал Банк» постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 08 січня 2020 року ОСОБА_4 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-111/12, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 21 листопада 2018 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у сумі 112 045,92 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13 лютого 2012 року становить 895 253,70 грн., на підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження № 60946847, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (т. 6, а.с. 45-46, 52-53).
За заявою представника АТ «Універсал Банк» постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 08 січня 2020 року ОСОБА_4 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-111/12, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 21 листопада 2018 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» судового збору у сумі 1 700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30,00 грн., на підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження № 60946855, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (т. 6, а.с. 81-82, 88-89).
08 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва від 08 січня 2020 року ОСОБА_4 винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене провадження №60946847 (т. 6, а.с. 39). 
Колегія суддів вважає, що в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця ОСОБА_4 необхідно відмовити виходячи з такого.
Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Питання щодо виконання рішень суду в частині, що не суперечить Закону України «Про виконавче провадження» регулюються Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року та рядом інших підзаконних актів.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження реалізуються відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та державний виконавець зобов`язаний роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження).
Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом (ст. 13 Закону).
За відомостями Єдиного Державного реєстру виконавчих проваджень на виконанні відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ перебували виконавчі листи №№2-111/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 895 253,70 грн, та №2-111/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судового збору у сумі 1700 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн (т.2 а.с.117).
05 вересня 2013 року державним виконавцем Євко І.В. прийнято процесуальне рішення про повернення виконавчих листів стягувачу, що підтверджується постановами про повернення виконавчого документу від 05 вересня 2013 року.
Отже, виконавчий лист за № 2-111/12, виданий Голосіївським районним судом м. Києва 03 грудня 2012 року, вперше був пред`явлений до виконання в строки, передбачені Законом, та повернутий стягувачу до закінчення строків на його пред`явлення - 05 вересня 2013 року.
10 листопада 2014 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення (т. 2, а.с. 108-109).
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2016 року, задоволено заяву ПАТ «Універсал Банк» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлено строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.
Так, згідно вимог п.2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент пред`явлення виконавчих листів до виконання вперше, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання, зокрема, протягом року, якщо інше не передбачено законом.
У відповідності до п. 1 ч. 1, ч. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» в зазначеній редакції, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.
Також, ч. 5 ст. 47 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» передбачалося, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Однак, Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, який набув чинності 05.10.2016 року було встановлено нові строки пред`явлення виконавчих документів до виконання у порівнянні із Законом №606-XIV від 21.04.1999 року.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч. ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Отже, Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року в п. 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» було встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років), тобто, має місце пряма вказівка законодавця про надання зворотної дії в часі положенню щодо поширення 3-х річного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, які були видані до 05.10.2016 року, а не лише після набрання чинності Закону від 02.06.2016 року.
Тобто, трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання поширюється на виконавчі документи, які видано як до, так і після набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 05.10.2016 року.
Тобто з правового аналізу наведених вище норм права вбачається, що банк, отримавши 21.11.2018 року дублікати виконавчих листів та повторно пред`явивши їх до виконання 05.04.2019 року, а після їх повернення приватним виконавцем Трофименком стягувачу 15.12.2019 року, повторно пред`явивши їх до приватного виконавця ОСОБА_4 08.01.2020 року не пропустив трирічний строк для їх пред`явлення.
Зазначення у виконавчому листі дати пред`явлення виконавчого листа до виконання 13 квітня 2017 року не є визначальним при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження, оскільки строки пред`явлення виконавчого документа перевіряються виконавцем у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження».
Як убачається із копії дублікатів виконавчих листів, дата, якою закінчується строк пред`явлення виконавчого листа, написана уповноваженою особою вручну, і ця дата відповідає - 13.04.2017 року. З урахуванням інших копій виконавчих листів, колегія суддів критично оцінює доводи скаржниці щодо існування виправлень у цих виконавчих листах, а саме 7 на 8.
Щодо доводів скарги про те, що повноваження представника стягувача ОСОБА_3 приватним виконавцем ОСОБА_4 не перевірені, то вони також є  безпідставними.
Відповідно до ч.4 ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка  відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довереності. Повноваження представника юридичної особи  у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою та оформленою відповідно до закону.
Так представником АТ «Універсал Банк» ОСОБА_3 на підставі довіреності від 26.07.2019 року № '98-70Д-1 були подані заяви про примусове виконання рішення суду. Згідно змісту довіреності ОСОБА_3 уповноважена, зокрема, на подання виконавчих документів дл виконання, у зв`язку з чим наділена всіма повноваженнями сторони виконавчого провадження. Приватним виконавцем в межах наданих йому повноважень перевірено довіреність видану на ім`я ОСОБА_3 та встановлено, що у останньої достатній обсяг повноважень на подання заяви про примусове виконання рішення. Доводи скаржниці про те, що ОСОБА_3 не є працівником банку, не є адвокатом або юристом, не мають правового значення  при вирішенні питання правомірності дій приватного виконавця при відкритті  виконавчого провадження за заявою ОСОБА_3 ,  оскільки  сама по собі наявність довіреності є достатньою правовою підставою для прийняття заяви ОСОБА_3 і вчинення за цією заявою юридичних дій в межах наданих приватному виконавцю повноважень. 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення
Згідно зі ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та та підлягає скасуванню з підстав, що зазначені в мотивувальній частині цього рішення з ухваленням нового судового рішення по суті спору.
Керуючись ст.ст. 447, 374, 376, 382, 383, 385 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Універсал Банк», приватний виконавець Виконавчого округу м. Києва ОСОБА_4 скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Універсал Банк», приватний виконавець Виконавчого округу м. Києва ОСОБА_4 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
            Повне судове рішення складено 24 січня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: