справа № 754/14696/20                                головуючий у суді І інстанції Сенюта В.О.
провадження № 22-ц/824/1618/2022         суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

 
        ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

 21 лютого 2022 року                                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І., 	
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС БУС», поданою представником - адвокатом Буценком Антоном Ігоровичем,  на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС БУС» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Страховий капітал» про відшкодування матеріальних збитків, -
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНС БУС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Страховий капітал» про відшкодування матеріальних збитків.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 29.02.2020 року в 00:45 год. у м. Києві по вул. Бальзака, буд. 22 відповідач, керуючи транспортним засобом «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Рено» д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду м. Києва відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Відповідно до звіту, розмір майнового збитку, завданого напівпричепу Schmitz 801, який належить ТОВ «Транс Бус» на праві приватної власності складає 48200 грн., крім того було пошкоджено вантаж на суму 3668,00 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 51868,49 грн. та судові витрати у розмірі 18818,00 грн..
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Бус» до ОСОБА_1 ча, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Страховий капітал» про відшкодування матеріальних збитків відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНС БУС», черезпредставника - адвоката БуценкаАнтона Ігоровича, подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
 
При цьому,посилаючись на обставини зазначені в позові, вказує, що  при скоєнні ДТП під керуванням  ОСОБА_1 , з вини останнього  було  пошкоджено напівпричіп Schmitz 801, що належить ТОВ «Транс Бус» на праві приватної власності та  вантаж на суму 3668,00 грн., який  позивач мав доставити. Загальна сума  матеріального збитку позивача становить 51868,49 грн.. Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково вважав, що відсутні підстави для задоволення позову. Вказує, що у разі  відмови в задоволенні позову  позивач буде  позбавлений  права на захист свого  майнового права від незаконних дій відповідача. Зауважив, що  суд не врахував того, що  відповідач  в момент скоєння ДТП  перебував  у стані  алкогольного сп`яніння і вже був позбавлений права  керування транспортних  засобом.
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
 
19 січня 2022 року  до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , згідно якого відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду  першої інстанції - без змін. Зазначає, що позивачем не надано доказів, що підтверджують  розмір  витрат фактично понесених  на ремонт. Позивачем не доведено розмір заявленої  до відшкодування  майнової шкоди.  Розмір витрат на правову  допомогу  відповідач вважає не обґрунтованим. Вважає, що вимога  про відшкодування шкоди  має бути пред`явлена  до страховика. Визнання ПрАТ «Страховий Капітал» банкрутом і відкриття щодо неї  ліквідаційної  процедури не є перешкодою  для отримання  страхового відшкодування.  
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи викладене, зважаючи на обставинисправи, ціну позову та предмет спору, дана категорія справ не підпадає під процесуальну заборону  передбачену  ч.4 ст. 274 ЦПК України, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи. 
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції встановлено, що  29.02.2020 року о 00: 45 год. в м. Києві по вул. Бальзака, буд. 22, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Рено» д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
 
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Згідно звіту № 1537 від 23.07.2020 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу SCHMITZ S01, д.н.з. НОМЕР_3 , вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 48200,09 грн., вартість матеріального збитку заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ дорівнює 33010,85 грн. (а.с.34-46).
 
На підтвердження пошкодження вантажу, що перебував у момент ДТП, в транспортному засобі SCHMITZ S01, д.н.з. НОМЕР_3 , позивачем надано: копію претензії від 29.02.2020 року № 29022020, копію акту № 040320 про пошкодження вантажу від 02.03.2020 року, копію платіжного доручення від 06.05.2020 року на суму 3668,40 грн. про сплату претензії згідно листа № 29022020 від 29.02.2020 року.
 
З письмових матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Страховий Капітал» уклали договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 12.03.2019 року по 11.03.2020 року, забезпечений транспортний засіб - автомобіль Mercedes - Benzд.н.з. НОМЕР_1 (а.с.126, 128). Відповідно до вказаного договору ліміт страхової відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 100000 грн., розмір франшизи - 500 грн.
 
На момент ДТП, яка мала місце 29.02.2020 року цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Страховий Капітал».
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інтенції  виходив з того, що на момент ДТП - 29.02.2020 року, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Страховий Капітал», тому ОСОБА_1 є неналежним відповідачем.
 
Колегія суддів оцінюючи висновки суду першої інстанції, виходить  з наступного. 
 
Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц (провадження № 61-20780св18) зроблено правовий висновок, що  відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
 
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
 
Зазначені висновки підтримувалися Верховним Судом в подальшому, зокрема в постанові від 18 лютого 2020 року в справі № 522/1251/15-ц (провадження № 61-9573св18), в якій Верховний Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
 
Зазначені висновки Верховного Суду були належним чином враховані судом першої інстанції і зроблено обґрунтований висновок, з яким погоджується апеляційний суд, що в судовому засіданні не встановлено виконання власних зобов`язань страховиком ПАТ «Страхова компанія «Страховий капітал» належним чином, що б могло бути підставою для звернення з позовом до винуватої особи, та відмовлено в задоволенні позову як необґрунтованого.
 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач не звертався до ПрАТ «СК «Страховий Капітал» із відповідною заявою, посилаючись на те, що прийнята заява про відкриття провадження у справі про банкрутство страхової компанії.
Проте, суд першої інстанції вірно зауважив, що Господарським судом Дніпропетровської області прийнята заява про відкриття провадження про банкрутство АТ «Капітал -СК», в той час як поліс видано іншою юридичною особою - Приватним акціонерним товариством «СК «Страховий Капітал».
Крім того, відкриття справи про банкрутство страховика на думку  колегії суддів  не є підставою для беззаперечного звернення з позовом до винуватої особи.
Позбавлення права на здійснення страхової діяльності не припиняє обов`язок страховика виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 754/12300/16-ц (провадження № 61-43477св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 592/8115/18 (провадження № 61-5998св19).
Крім того, згідно з пунктами 20.2, 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
Відповідно до підпункту «ґ» пункту 41.1, підпункту «а» пункту 41.2 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а в разі недостатності коштів (майна) - на МТСБУ.
Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги позивача, який вважає належним відповідачем у даному спорі саме ОСОБА_1 - особу, яка заподіяла шкоду і є винною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
 
Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
 
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
 
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
 
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
 
Отже, переглядаючи справу апеляційний суд встановив, що висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються.
 
Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
 
За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  за їх необґрунтованістю та недоведеністю. 
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому, судове рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В:
                                                   
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС БУС», подану представником - адвокатом Буценком Антоном Ігоровичем залишити без задоволення.
 
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                               Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                            О.Ф. Лапчевська

                                                                                                                              Г.І. Мостова