УХВАЛА
14 лютого 2022 року                                                                                                              
м. Київ
 
справа № 1-43/2007
провадження № 51-585 ск 22
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 
на ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року, 
встановив:
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 рокуповернуто засудженому ОСОБА_4 його заяву про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2007 року, яким він засуджений до довічного позбавлення волі.
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)2021 
від 16 вересня 2021 року, та прийняття нового рішення. Просить задовольнити його заяву про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2007 року та замінити неконституційне покарання 
у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, зарахувавши відбуту частину покарання.   
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додану до неї копію судового рішення, Верховний Суд дійшов такої думки.
Як убачається зі змісту доданої до касаційної скарги копії ухвали, апеляційний суд, повертаючи заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2007 року за виключними обставинами, послався на те, що вимоги засудженого не ґрунтуються на вимогах КПК.
Зокрема, в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначено, що засуджений ОСОБА_4 у своїй заяві посилався на визнання Конституційним Судом України у рішенні 
№ 6-р (ІІ)2021 від 16 вересня 2021 року неконституційними деякі положення ч. 1 
ст. 81, ч. 1 ст. 82 Кримінального кодексу України (далі – КК), просив скасувати вирок апеляційного суду в частині призначення покарання та постановити новий, яким замінити йому неконституційне покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, який не може перевищувати 15 років.
Апеляційний суд Одеської області ухвалював указаний вирок як суд першої інстанції. Однак, відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), прийнятого у 2012 році, апеляційні суди втратили повноваження суду першої інстанції, а тому позбавленні можливості здійснювати кримінальне провадження про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами вироків, постановлених ними як судами першої інстанції.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах 
від 10 квітня 2019 року (справа №1-34/03), 27 лютого 2019 року (справа 
№ 791/130/17), 17 травня 2018 року (справа № 1-3/2007), вирішення апеляційним судом на підставі положень КПК питань, пов`язаних із переглядом 
за нововиявленими (виключними) обставинами вироку цього суду, постановленого ним у порядку Кримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року як судом першої інстанції, суперечить правилам інстанційної підсудності, визначеним статтями 33, 463 КПК та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, апеляційний суд звернув увагу засудженого на те, що Рішенням Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021 визнано неконституційними положення ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК, у тому, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же Рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести норми вказаних статей 
у відповідність до Конституції України та цього Рішення.
Таке Рішення Конституційний Суд України постановив з метою забезпечення перспективи звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, 
від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення. Виконання вищевказаних приписів Конституційного Суду України має бути здійснено шляхом внесення Верховною Радою України змін до норм права.
Згідно з положеннями розділу VIII КПК такі питання вирішуються під час виконання вироку в порядку ст. 539 КПК місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі № 1-21/2007 від 07 жовтня 2021 року (провадження № 13-183зво21).
Отже, Одеський апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що він не має правових підстав для перегляду за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2007 року відносно ОСОБА_4 , та повернув заяву засудженого. З таким рішенням погоджується і колегія суддів касаційної інстанції. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 370 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були 
би безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, 
у касаційній скарзі не наведено.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі засудженого мотивів убачається, 
що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого.  
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                       ОСОБА_3