ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2022 р.           Справа№ 906/576/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Мальченко А.О. 
          Чорногуза М.Г. 
 
Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,
за участю представників сторін:
від позивача - Раєцький А.О.,
     Рогаль О.К. (директор),
від відповідача - Гвоздік О.В.,
від третьої особи-1 - Пилипишин С.С.,
від третьої особи-2 - не з`явився,
від третьої особи-3 - Талан О.П.,
розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 (повний текст рішення складено 17.11.2021)
у справі № 906/576/21 (суддя Шкурдова Л.М.)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс"
до Фонду державного майна України 
за участю третіх осіб, які не заявляєть самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
1.          Державне підприємство "Спецагро" 
2.          Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській області
3.          Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів
про визнання бездіяльності протиправною, -

ВСТАНОВИВ:
У 2021 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Технополіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України про:
- визнання протиправною бездіяльності Фонду державного майна України в частині незатвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні майна, що перебуває на балансі Державного підприємства "Спецагро" (балансоутримуач) за адресою м. Житомир, по вул. Вересівський шлях, 15, а саме: групи інвентарних об`єктів (комплекс будівель і споруд) у складі: лабораторний корпус (літ. А) площею 2974,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД001), віварій (літ. Б) площею2391.1 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД002), утилізаційний блок (літ. В) площею 678.1 кв.м (реєстровий номер 38516592.2.ЧУИКБД003), кормоцех (літ. И) площею 651,6 кв.м (реєстровий номер 38516592.2.ЧУИКБД004), дизблок для транспортних засобів (літ. Д) площею 133,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД005), автовагова (літ. Ж) площею 77,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД006), прохідна (літ. Е) площею 59,8 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД007), розплідник (літ. К) площею 497,0 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД008), склад дезінфікуючих засобів (літ. Р) площею 72,2 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД009), гараж на 5 автомашин (літ. 3) площею 315,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД010), котельня (літ. М) площею 502,8 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД012), насосна станція з артскважиною (літ. /І) площею 24,7 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД013), установка для мазутопостачання (літ. Н) площею 66,2 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД014), насосна автоматична установка (літ. О) площею 34,6 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД015), автоматична установка перечистки стічних вод (літ. П) площею 94,4 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД017);
- зобов`язання Фонду державного майна України затвердити в переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні майно, що перебуває на балансі Державного підприємства "Спецагро" (балансоутримуач) за адресою м. Житомирі по вул. Вересівський шлях, 15, а саме: групу інвентарних об`єктів (комплекс будівель і споруд) у складі: лабораторний корпус (літ. А) площею 2974,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД001), віварій (літ. Б) площею 2391,1 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД002), утилізаційний блок (літ. В) площею 678Д кв.м (реєстровий номер 38516592.2.ЧУИКБД003), кормоцех (літ. И) площею 651,6 кв.м (реєстровий номер 38516592.2.ЧУИКБД004), дизблок для транспортних засобів (літ. Д) площею 133,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД005), автовагова (літ. Ж) площею 77,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД006), прохідна (літ. Е) площею 59,8 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД007), розплідник (літ. К) площею 497,0 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД008), склад дезінфікуючих засобів (літ. Р) площею 72,2 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД009), гараж на 5 автомашин (літ. 3) площею 315,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД010), котельня (літ. М) площею 502,8 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД012), насосна станція з артскважиною (літ. Л) площею 24,7 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД013), установка для мазутопостачання (літ. Н) площею 66,2 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД014), насосна автоматична установка (літ. О) площею 34,6 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД015), автоматична установка перечистки стічних вод (літ. П) площею 94,4 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД017).
В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач не виконав вимог п. 10 Розділу IV Порядку подання та розгляду заяв про включення об`єктів права державної власності до відповідного  переліку об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації, затвердженого наказом Фонду Державного майна України № 675 від 22.05.2018 року.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів надала позивачу обґрунтовану відмову щодо включення об`єкта державної власності вищенаведеного нерухомого майна до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, у зв`язку з тим, що до складу об`єкту входить об`єкт цивільної оборони та під`їзна дорога, а також повідомила, що балансоутримувачем додатково направлені запити до відповідних державних органів для підтвердження або спростування статусу об`єктів цивільної оборони та характеристики під`їзної дороги до зазначеного об`єкта. Також місцевий господарський суд зазначив, що зобов`язання вчинити Фондом дії, про які просить позивач, є втручанням у дискреційні повноваження Фонду.
Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Технополіс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021  та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Одночасно з апеляційною скаргою скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема скаржник вважає, що оскільки позивачем було надано документи в повному обсязі, у відповідача не було альтернативних правомірних управлінських рішень та не було можливості обирати спосіб правомірної поведінки. Отже, на думку скаржника місцевий господарський суд залишив поза увагою факт бездіяльності відповідача, який не виконав вимог п. 10 Розділу IV Порядку, а натомість невиправдано затягував процес приватизації та створював перешкоди у здійснені законом процедур. Крім того на думку скаржник спірне майно не належить до об`єктів державної власності, приватизація яких прямо заборонена Законом, отже належить до об`єктів, що підлягають приватизації. Отже, на думку скаржника матеріали справи не містять вмотивованої відмови від включення об`єктів до переліку приватизації, в розумінні ст. 4 та ч. 9, ст. 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 року у справі №906/576/21, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №906/576/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" до Фонду державного майна України про визнання бездіяльності протиправною та призначено розгляд справи на 12.01.2022 року.
16.12.2021 року через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від третьої особи 3 надійшли письмові пояснення в яких остання просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
28.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Фонду державного майна України, відповідача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
05.01.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс", позивача у справі, надійшла відповідь на відзив.
10.01.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Фонду державного майна України, відповідача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
11.01.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третьої особи-3 надійшло клопотання про розгляд без участі представників.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 року розгляд справи відкладено на 16.02.2022 року.
В судовому засіданні 16.02.2022 року представники позивача надали усні пояснення по справі, відповіли на запитання суду, просили задовольнити апеляційну скаргу, представники відповідача, третьої особи 1 та третьої особи 3 надали усні пояснення по справі, відповіли на запитання суду, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник третьої особи 2 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. 
Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника третьої особи 2. 
Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі рішення конкурсної комісії від 29.08.2018 року РВ ФДМУ по Житомирській області, за умовами офіційного оголошення у "Відомостях приватизації" (від 20.08.2018 року №67(1191) Товариству з обмеженою відповідальністю "Технополіс" було надано дозвіл на укладання договору оренди № 2055 від 06.09.2021 року нерухомого майна, що належить до державної власності та перебувало на балансі ДП "Спецагро" Мінагрополітики України, а саме групу інвентарних об`єктів (комплекс будівель і споруд) загальною площею 8 572,7 кв.м. за адресою: м.Житомир Вересівський шлях,15,  терміном 2 роки 364 дні, з орендною платою 52,1 тис грн./міс. з ПДВ при оціночній вартості 3,473 млн. грн. на 31.05.2018 р.
Також судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області та Закритим акціонерним товариством "Український вірусологічний центр", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Український вірусологічний центр", укладено договір оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу Державного науково-контрольного інституту біотехнології і штамів мікроорганізмів - Житомирського філіалу інституту за адресою: 10000, м. Житомир, вул. Вересіївський шлях, 15.
Вказані вище обставини вбачаються з ухвали від 11.03.2013 року по справі №2/5007/1296/12, якою затверджено мирову угоду, в якій сторони погодили, що Договір оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу Державного науково-контрольного інституту біотехнології і штамів мікроорганізмів - Житомирського філіалу інституту від 10.09.2009 з врахуванням внесених змін та доповнень Додатковим договором №1 від 26.02.2010 не розривається та залишається чинним. (а.с. 43-46).
Також в матеріалах справи наявне рішення Господарського суду Житомирської області від 23.09.2014 року по  справі № 906/941/14 яким встановлено, що чинність вказаного договору оренди від 10.09.2009 року припинена з 11.09.2014 року, у зв`язку із спливом строку, на який його було укладено. (а.с. 47-53).
Як зазначає позивач в подальшому наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №284 від 20.07.2015 року Про прийняття до сфери управління Мінагрополітики України державного майна цілісного майнового комплексу структурного підрозділу Державного науково-контрольного інституту біотехнологій і штамів мікроорганізмів - Житомирського філіалу інституту, яким зараховано вартість майна інституту, що знаходиться за адресою: 10000, м. Житомир, вул. Вересіївський шлях, 15, до статутного капіталу державного підприємства "Спецагро" (код згідно з ЄДРПОУ 38516592, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 24.
06.09.2018 року між РВ ФДМУ по Житомирській області правонаступник - РВ ФДМУ по Рівненській та Житомирській областях та ТОВ "Технополіс" укладено договір оренди № 2055 нерухомого майна, що належить до державної власності, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що перебуває на балансі Державного підприємства "Спецагро" (балансоутримуач) яке належить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України та знаходиться у м. Житомирі по вул. Вересівський шлях, 15, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість і становить станом на 31.05.2018 в розмірі 3473387,00 грн., а саме:  групу інвентарних об`єктів (комплекс будівель і споруд) у складі: лабораторний корпус (літ. А) площею 2974,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД001), віварій (літ. Б) площею 2391,1 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД002), утилізаційний блок (літ. В) площею 678Д кв.м (реєстровий номер 38516592.2.ЧУИКБД003), кормоцех (літ. И) площею 651,6 кв.м (реєстровий номер 38516592.2.ЧУИКБД004), дизблок для транспортних засобів (літ. Д) площею 133,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД005), автовагова (літ. Ж) площею 77,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД006), прохідна (літ. Е) площею 59,8 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД007), розплідник (літ. К) площею 497,0 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД008), склад дезінфікуючих засобів (літ. Р) площею 72,2 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД009), гараж на 5 автомашин (літ. 3) площею 315,3 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД010), котельня (літ. М) площею 502,8 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД012), насосна станція з артскважиною (літ. Л) площею 24,7 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД013), установка для мазутопостачання (літ. Н) площею 66,2 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД014), насосна автоматична установка (літ. О) площею 34,6 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД015), автоматична установка перечистки стічних вод (літ. П) площею 94,4 кв.м (реєстровий номер: 38516592.2.ЧУИКБД017). (а.с. 163-166).
Договір оренди укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 06.09.2018 до 04.09.2021 включно (п.10.1 договору).
Розпорядженням КМУ від 17.06.2020 року №685-р передано цілісний майновий комплекс державного підприємства "Спецагро" (код згідно з ЄДРПОУ 38516592) із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства до сфери управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.
Позивач 02.10.2020 року звернувся із заявою до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській області про включення до переліку об`єктів малої приватизації групи інвентарних об`єктів що перебувають на балансі ДП "Спецагро". (а.с. 138-139).
Регіональне відділення листом № 11-09-3042 від 05.10.2020 року у зв`язку з тим, що до відділення 02.10.2020 року надійшла заява від ТОВ «Технополіс» про включення об`єкта державної власності окремого майна - групи інвентарних приміщень (комплекс будівель і споруд), що перебуває на балансі ДП «Спецагро», належить до сфери управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів звернулось до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів з проханням розглянути питання надання згоди на включення об`єкта державної власності окремого майна - групи інвентарних приміщень (комплекс будівель і споруд) за адресою Житомирська обл., м. Житомир, вул. Вересівський шлях, 15 до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, та повідомити Фонд державного майна України і Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях. (а.с. 131).
Листом від 07.10.2020 №01-09-3053 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській області повідомило відповідача про надходження заяви від позивача. (а.с. 137).
Листом від 13.10.2020 р. №17.2-16/1/5929 орган управління - Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів не заперечувала щодо включення об`єкта до переліку об`єктів, що підлягають приватизації. (а.с. 129).
Листом від 09.02.2021 року №01-09-0377 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській області звернулося до Фонду щодо включення зазначеного об`єкта до Переліку об`єктів малої приватизації в 2021 році. (а.с. 132).
За інформацією Регіонального відділення, об`єкт складається з груп інвентарних об`єктів (комплекс будівель і споруд), у складі: лабораторний корпус (літ. А), площею 2 974,3 кв. м; віварій (літ. Б), площею 2 391,1 кв. м; утилізаційний блок (літ. В), площею 678,1 кв. м; кормоцех (літ.И), площею 651,6 кв. м; дизблок для транспортних засобів (літ. Д), площею 133,3 кв. м; автовагова (літ. Ж), площею 77,3 кв. м; прохідна (літ. Е), площею 59,8 кв. м; розплідник (літ. К), площею 497,0 кв. м; склад дезінфікуючих засобів (літ. Р), площею 72,2 кв. м; гараж на 5 автомашин (літ. 3), площею 315,3 кв. м; котельня (літ. М), площею 502,8 кв. м; насосна станція з артскважиною (літ. Л), площею 24,7 кв. м; установка для мазутопостачання (літ. Н), площею 66,2 кв. м; насосна автоматична установка (літ. О), площею 34,6 кв. м, автоматична установка перечистки стічних вод (літ. П), площею 94,4 кв. м, мережа водопроводу та каналізації, мережа газопроводу, об`єкт цивільної оборони та під`їзна дорога, що знаходяться за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Вересівський шлях, 15.
В подальшому, Регіональне відділення звернулося до органу управління - Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів з листом №11-09-0790 від 15.03.2021 року, з метою вивчення питання включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації окремого майна - групи інвентарних об`єктів (комплекс будівель і споруд), просило надати інформацію та копії документів щодо підтвердження статусу об`єкта цивільної оборони та характеристику під`їзної  дороги. (а.с. 103).
Також Регіональне відділення звернулось до Фонду з листом №01-09-0997 від 31.03.2021 року в якому повідомило, що з метою вивчення питання включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації спірних об`єктів, Регіональне відділення листом №11-09-0790 від 15.03.2021 року звернулось до органу управління про надання інформації щодо підтвердження статусу об`єкта цивільної оборони та характеристику під`їзної  дороги. (а.с. 104).
Листом №17.2-12/6830 від 24.03.2021 року Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у відповідь на лист №11-09-0790 від 15.03.2021 року Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях щодо включення об`єкта державної власності надала обґрунтовану відмову щодо включення об`єкта державної власності вищенаведеного нерухомого майна до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, у зв`язку з тим, що до складу об`єкту входить об`єкт цивільної оборони та під`їзна дорога, а також повідомила, що балансоутримувачем додатково направлені запити до відповідних державних органів для підтвердження або спростування статусу об`єктів цивільної оборони та характеристики під`їзної дороги до зазначеного об`єкта. (а.с. 105).
Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що станом на день подання позову відповідач не виконав вимог п. 10 Розділу IV Порядку подання та розгляду заяв про включення об`єктів права державної власності до відповідного  переліку об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації, затвердженого наказом Фонду Державного майна України № 675 від 22.05.2018 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна". Даний Закон регулює правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності. У тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належить до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що згідно із статтею 7 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим становлять єдину систему державних органів приватизації. Державні органи приватизації здійснюють державну політику у сфері приватизації та діють на підставі Закону України "Про Фонд державного майна України", цього Закону, інших актів законодавства. Державні органи приватизації у межах своєї компетенції здійснюють такі основні повноваження: затверджують переліки об`єктів, що підлягають приватизації; класифікують об`єкти приватизації відповідно до цього Закону; приймають рішення про приватизацію об`єктів державної власності у випадках, установлених законодавством та інші.
Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про Фонд державного майна України» передбачено, що Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» основною метою приватизації є прискорення економічного зростання, залучення іноземних і внутрішніх інвестицій, зменшення частки державної або комунальної власності у структурі економіки України шляхом продажу об`єктів приватизації ефективному приватному власнику.
Приватизація здійснюється на основі таких принципів: законності; відкритості та прозорості: рівності та змагальності: державного регулювання та контролю; продажу об`єктів приватизації з урахуванням особливостей таких об`єктів; захисту економічної конкуренції; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; повного, своєчасного та достовірного інформування про об`єкти приватизації та порядок їх приватизації; забезпечення конкурентних умов приватизації.
Основною метою приватизації є прискорення економічного зростання, залучення іноземних і внутрішніх інвестицій, зменшення частки державної або комунальної власності у структурі економіки України шляхом продажу об`єктів приватизації ефективному приватному власнику.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», порядок приватизації державного і комунального майна передбачає у першу чергу формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації.
Відповідно до частин 1-3 статті 11 Закону    ініціювати приватизацію об`єктів можуть органи приватизації, уповноважені органи управління, інші суб`єкти управління об`єктами державної і комунальної власності або покупці. Перелік об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Фонду державного майна України. Переліки об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджуються Фондом державного майна України.
Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" заяви про включення об`єктів права державної власності до відповідного переліку об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації, подаються потенційними покупцями до державних органів приватизації за місцезнаходженням об`єкта, що приватизується, у порядку, що встановлюється Фондом державного майна України.
Державні органи приватизації протягом трьох днів після надходження заяви звертаються щодо надання згоди на включення такого об`єкта до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, до уповноважених органів управління державним майном, крім випадків, коли орган приватизації є уповноваженим органом управління державним майном або уповноважений орган управління самостійно ініціював включення такого об`єкта до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації.
Уповноважені органи управління державним майном надають згоду на приватизацію об`єкта державної власності або вмотивовану відмову протягом 15 днів з моменту надходження звернення від державних органів приватизації.
У разі якщо орган приватизації не одержав у встановлений строк дозвіл чи відмову від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, згода на приватизацію вважається наданою.
Частиною 8 статті 11 Закону передбачено, що державні органи приватизації протягом 30 днів розглядають заяви та приймають рішення щодо включення до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, і в п`ятиденний строк письмово повідомляють про це заявника, підприємство, що приватизується (балансоутримувача об`єкта), а також відповідний уповноважений орган управління.
Згідно із частиною 9 статті 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" відмова державними органами приватизації у включенні до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, можлива у разі: 
коли підприємство, що пропонується приватизувати, перебуває у процесі ліквідації; 
коли законодавством установлено обмеження щодо приватизації об`єкта; 
вмотивованої відмови органу, уповноваженого управляти державним майном, у погодженні щодо включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації; 
невключення Кабінетом Міністрів України за поданням Фонду державного майна України до переліку об`єктів великої приватизації, що підлягають приватизації.
В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що положеннями ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України. Не підлягають приватизації захисні споруди цивільного захисту та автомобільні дороги, крім тих, що належать підприємствам (до першого розгалуження їх за межами території таких підприємств).
Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації (відчуженню).
Як вже було зазначено вище, так, дійсно позивач 02.10.2020 року звернувся із заявою до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській області про включення до переліку об`єктів малої приватизації групи інвентарних об`єктів що перебувають на балансі ДП "Спецагро". (а.с. 138-139).
В той же час, матеріали справи містять лист №17.2-12/6830 від 24.03.2021 року Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів з якого вбачається, що до складу об`єкту нерухомого майна, яке розташоване за адресою Вересівський шлях, 15, м. Житомир, Житомирська область (спірний об`єкт) входить об`єкт цивільної оборони та під`їзна дорога. (а.с. 105).
Отже, спірний об`єкт не підлягає приватизації в силу закону, а саме ч. 2, ст. 4 та ч. 9, ст. 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ч. 9, ст. 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено чотири окремі підстави для відмови державними органами приватизації у включенні до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, зокрема законодавством окремо вказано такі підстави, як встановлене законом обмеження щодо приватизації та вмотивована відмова органу, уповноваженого управляти державним майном, у погодженні щодо включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації.
З викладеного вище вбачається, що посилання скаржника на порушення порядку щодо надання останньому вмотивованої відмови колегією суддів відхиляються, оскільки з матеріалів справи вбачається встановлене чітке обмеження щодо приватизації спірного майна.
Колегія суддів приймає до уваги те, що згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У п. 70 рішення у справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) ЄСПЛ зазначив, що принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).
Отже Фонд державного майна України та Регіональне відділення Фонду державного майна України діяли в межах своїх повноважень відповідно до норм чинного законодавства та виключили приватизацію майна, щодо якого встановлено законом обмеження.
Також колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності в даному випадку дискреційних повноважень щодо предмету спору у Фонду не спростовують висновку місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки, як було вище встановлено, законом передбачено обмеження щодо приватизації спірного майна з підстав того, що до нього входить об`єкт цивільної оборони.
Окрім того, з відзиву третьої особи 3 на апеляційну скаргу вбачається, що остання планує використовувати спірне майно у повному обсязі для власних потреб, а саме ДП «Спецагро» для виконання функцій та завдань покладених на підприємство.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини            у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 року).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Частиною 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч.2 ст.164 Господарського процесуального кодексу України).
За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість заявлених ним позовних вимог.
В процесі розгляду справи судом першої інстанції було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням позивача та відповідачів.
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. 
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
ПОСТАНОВИВ:

1.   Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 року у справі №906/576/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 року у справі № 906/576/21 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №906/576/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.02.2022 року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Агрикова 

Судді                                                                                А.О. Мальченко

                                                                                М.Г. Чорногуз