Справа № 155/1261/20 	Головуючий у 1 інстанції: Санакоєв Д. Т. 	
Провадження № 22-ц/802/1465/21  Категорія: 68 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
14 грудня 2021 року                                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Шевчук Л. Я.,
з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – служба у справах дітей Горохівської РДА, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 03 серпня 2021 року,
                                           В С Т А Н ОВ И В :
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.
Покликалась на те, що вони разом з відповідачем ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають двох синів – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
З часу реєстрації шлюбу вона разом з відповідачем проживала у своїх батьків у с. Сільце Горохівського району, Волинської області. Однак, через погіршення стосунків між ними вони припинили шлюбні відносини і це стало підставою для звернення її до суду з позовом про розірвання шлюбу.
Зазначені обставини змусили її змінити місце проживання на місто Горохів, Волинської області, у якому вона орендує квартиру.
Крім того, позивач вказувала, що діти залишились проживати разом з відповідачем та її батьками в с. Сільце Горохівського району, Волинської області. 
Оскільки вона має орендоване житло, роботу та постійний дохід і може забезпечити дітей усім необхідним, то вважає, що саме в інтересах дітей буде їх спільне проживання разом з нею, а не з відповідачем.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей: - синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із нею. Також, позивач просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь понесені судові витрати зі сплати судового збору.
Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 03 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Додатковим рішенням цього ж суду від 20 жовтня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 понесені ним судові витрати на правничу допомогу в розмірі 7500 грн та узгоджені майбутні судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не враховано інтереси дітей, , а також те, що фактично місце проживання дітей визначено жилий будинок її батьків, у якому відповідач ОСОБА_3 проживає без реєстрації і власного житла немає.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що діти проживають разом з батьком у будинку батьків позивача, де їм створені всі необхідні умови для їх проживання, виховання та розвитку і це цілком відповідає саме інтересам дітей. 
Крім того, судом було враховано висновок комісії з питань захисту прав дитини Горохівської райдержадміністрації з приводу визначення місця проживання дітей сторін спору, саме в с. Сільце Горохівського району, Волинської області.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що сторони спору ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак не підтримують шлюбних стосунків. Від шлюбу мають двох дітей - синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-12).
Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 з липня 2020 року спільно з дітьми та відповідачем ОСОБА_3 не проживає, діти залишились проживати з відповідачем у будинку її батьків в АДРЕСА_1 , де їм створені всі необхідні умови для їх проживання та розвитку (а.с. 19, 49-50).
Крім того встановлено, що позивач, на час звернення до суду, проживає в орендованій квартирі в АДРЕСА_2 та працює баристою у ФОП ОСОБА_7 з 18 вересня 2020 року з окладом 5000 грн на місяць (а.с. 29-30).
Відповідач ОСОБА_3 проживає без реєстрації з батьками позивача в АДРЕСА_1 , працевлаштований у ФОП ОСОБА_8 , по місцю роботи та проживання характеризується позитивно (а.с. 51, 53).
З наявного в матеріалах справи акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї вбачається, що житлово-побутові умови АДРЕСА_1 цілком придатні для проживання і навчання малолітніх дітей, вихованням яких займається батько ОСОБА_3 , так як їх мати ОСОБА_1 проживає окремо (а.с. 52).
Згідно мотивованого висновку органу опіки та піклування Горохівської районної державної адміністрації від 24 вересня 2020 року № 1862/44/2-20 доцільним визначено місце проживання малолітніх дітей сторін спору – їх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_3 АДРЕСА_1 за місцем їх реєстрації (а.с. 65-67).
На даний час сторони у справі перебувають у неприязних стосунках між собою та не можуть дійти згоди стосовно того, з ким мають проживати їхні малолітні діти.
Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, суд при вирішенні такого спору та ухваленні рішення в першу чергу враховує інтереси неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їх вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Кожна дитина відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»  має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про                     права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).
Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Аналіз наведених правових норм та рішень ЄСПЛ, дають підстави вважати, що забезпечення рівності прав батьків залежить від забезпечення прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та, в першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини в ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Отже, врахувавши наведені норми матеріального закону, та взявши до уваги ті обставини, що діти протягом тривалого часу проживають з батьком відповідачем ОСОБА_3 , який проявляє турботу та піклується про них, та з яким діти почувають себе комфортно, а звичне для них середовище в повній мірі задовольняє їхні потреби в розвитку та спілкуванні, зміна ж звичного оточення дітей може спричинити дискомфорт та негативні наслідки на психологічному та побутовому рівнях кожного з них, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дітей, саме з батьком ОСОБА_3 , що цілком відповідає інтересам дітей.
Таким чином, на думку колегії суддів, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив їх доводи і заперечення та дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами наявними в матеріалах справи.
Тому, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду та не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
                                           У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 03 серпня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді