Справа № 461/1639/20                                Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/2703/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 2

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Н. П. Крайник 
суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук 
                при секретарі: К.О. Ждан 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2  на рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 травня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про зобов`язання до вчинення дій, -

                                               в с т а н о в и в: 

       19.02.2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, в якому просив зобов`язати Львівську міську Раду надати ОСОБА_2 у постійне користування житлове приміщення з урахуванням його пільг відповідно до чинного законодавства України та встановлених санітарних і технічних норм; зобов`язати Виконавчий комітет Львівської міської Ради ухвалити рішення про надання ОСОБА_2 у постійне користування житлового приміщення відповідно до його пільг та встановлених санітарних і технічних норм; зобов`язати Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської Ради вчинити дії з надання і розподілу та надати ОСОБА_2 у постійне користування житлове приміщення з врахуванням його пільг, відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, згідно чинного Законодавства України.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що під час проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії у 1981-1983 роках батько позивача - ОСОБА_2 отримав травму голови, яка в подальшому спричинила психічне захворювання (діагноз: психічні розлади, внаслідок перенесених 2 МТ, виражений психоорганічний синдром, що сягає рівня деменції). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2016 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний обмежено дієздатним, а позивач ОСОБА_1 призначений його піклувальником.
Згідно заключення психоневрологічної МСЕК від 02.02.2016 року ОСОБА_2 була встановлена перша група інвалідності довічно, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, де зазначено, що він потребує стороннього догляду. Управлінням соціальної політики м. Тернополя ОСОБА_2 видано посвідчення НОМЕР_1 від 5 травня 2017 року, згідно якого він є інвалідом першої групи та має право на пільги, встановлені законодавствам України для ветеранів - інвалідів війни. У 2017 році він ( ОСОБА_2 ) переїхав на постійне проживання до м.Львова, де винаймає житло у знайомих за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до акту обстеження житлових умов ОСОБА_2 , останній був визнаний таким, що потребує поліпшення житлових умов, як особа, що проживає за договором найму у квартирі. Наказом директора департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської Ради від 27.11.2017 року № 544 „Про зарахування на квартирний облік та включення у пільгові списки" у списку для позачергового надання житла ОСОБА_2 знаходиться за № 2129, а серед осіб з інвалідністю внаслідок війни за № 166. 28.11.2019 року ОСОБА_2 , як інвалід війни першої групи, що потребує поліпшення житлових умов, як особа, котра має пільги, передбачені законодавством України на отримання житла, звернувся із заявою до Львівської міської ради про надання йому житла як пільговику. Листом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 21.01.2020 року за №3424 у наданні житла останньому було відмовлено. Враховуючи наведене, просив позов задоволити.
         Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про зобов`язання до вчинення дій - відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .
       Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції з порушенням строків та вимог процесуального закону долучив до матеріалів справи документи, які не мають відношення до справи, призначив справу до судового розгляду у відсутності позивача, та у відсутності позивача постановив оскаржуване рішення. Зазначає, що йому не відомо скільки засідань призначав суд, оскільки повісток від суду він не отримував, заяву про розгляд справи у його відсутності не подавав, тому суд не мав жодних законних підстав розглядати справу по суті. Зазначає, що встановивши що позивач повторно не з`явився на розгляд справи, не повідомив про причини неявки, не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, суд першої інстанції повинен був відповідно до вимог закону залишити позов без розгляду, і при цьому, не мав підстав розглядати справу по суті. Така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 травня 2019 року у справі №310/12817/13.
       Просить рішення суду скасувати, а позов залишити без розгляду. 
       У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.        
       Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
       Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
       Згідно ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
       Відповідно до ст. 47 Конституції України держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
       Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
       Згідно ч. 1 ст. 31 ЖК УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
       Потребуючі поліпшення житлових умов члени житлово-будівельних кооперативів, громадяни, які мають жилий будинок (квартиру) у приватній власності, та інші громадяни, що проживають у цих будинках (квартирах), забезпечуються жилими приміщеннями на загальних підставах (ст. 33 ЖК УРСР).
       Згідно п.18 ч.1 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.
       Органи виконавчої влади, виконавчі комітети місцевих рад зобов`язані подавати допомогу особам з інвалідністю внаслідок війни у будівництві індивідуальних жилих будинків. Земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва відводяться зазначеним особам у першочерговому порядку.
       Відповідно до ст. 43 Житлового кодексу громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
       Згідно ст. 46 ЖК УРСР поза чергою жиле приміщення надається: інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових   дій   на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права інвалідів Великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями поза черговиків.
       Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2016 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано обмежено дієздатним. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 призначено піклувальником ОСОБА_2 .
       Згідно медичного заключення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_2 хворіє психічним розладом внаслідок перенесених 2МТ виражений психоорганічний синдром, що сягає рівня деменції, передбаченим пунктом 2 наказу МОЗ України від 23.03.1983 року №330 і в відповідності з підпунктом 3 пункту 44 Правил має право на першочергове надання житла.
       Управлінням соціальної політики м.Тернополя ОСОБА_2 видано посвідчення НОМЕР_1 від 5 травня 2017 року, згідно якого він є інвалідом першої групи та має право на пільги, встановлені законодавствам України для ветеранів - інвалідів війни.
       Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 3 від 13.01.2020 року, виданої ОСББ «Успішний дім», у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_3 (власник), ОСОБА_4 (мати) та ОСОБА_2 (наймач).
       Відповідно до акту обстеження житлових умов від 08.08.2017 року за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 потребує покращення житлових умов у зв`язку з відсутністю в останнього права на дане житло, так як він є наймачем.
       Відповідно до листа Управління житлового господарства Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради №2501-3742 від 06.12.2017 року ОСОБА_2 повідомлено, що наказом директора департаменту житлового господарства та інфраструктури від 27.11.2017 року №544 «Про зарахування на квартирний облік та включення у пільгові списки» його зараховано на квартирний облік та включено у список для позачергового надання житла. На час надання даної відповіді ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку у Львівській міській раді з 27.11.2017 року за №27267 загальної черги та у списку для позачергового надання житла (інвалід війни) з 27.11.2017 року за №2129, один.
       Згідно листа Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради №2501-вих-3424 від 21.01.2020 на квартирному обліку у Львівській міській раді ОСОБА_2 перебуває (один) з 27.11.2017 за №26944 загальної черги, у списку для позачергового надання житла за №2129, серед осіб з інвалідністю внаслідок війни числиться за №166. Перед ОСОБА_2 на квартирному обліку перебувають громадяни, які раніше були зараховані на квартирний облік - перший черговик загальної черги Львівської міської ради перебуває на квартирному обліку з 1964 року, перший у списку осіб з інвалідністю внаслідок війни - з 1994 року. Надати житло, оминувши попередніх черговиків зазначеної категорії, неможливо, оскільки це порушить їхні права.
       Листом голови правління ОСББ «Успішний дім» Шишаковим І. проінформовано директора юридичного департаменту Львівської міської ради Пайонкевич Г. про те, що в квартирі АДРЕСА_2 фактично не проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Впродовж останніх двох років нового сусіда мешканці, які проживають у цьому під`їзді, не зустрічали.
       13 травня 2020 року  комісією в складі членів ОСББ «Успішний дім» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з виходом на місце, було проведено обстеження квартири АДРЕСА_2 . 
       Під час обстеження, зі слів власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сусідів було встановлено, що в даній квартирі зареєстрований, але фактично не проживає ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складеного Акт №31 від 13 травня 2020 року.
       Встановлено, що строк дії договору житлового найму, укладеного між ОСОБА_2 та власником квартири ОСОБА_7 , закінчився.
       Судом на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_2 мав у власності житло.
       Так, згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2020 року №231073206, ОСОБА_2 мав у спільній частковій власності 1/2 частки будинку у АДРЕСА_4 , загальною площею 543, 7 кв.м. (право власності на підставі договору дарування Р.№3931 від 06.08.2012 року). Однак, у зв`язку з накладеним арештом на нерухоме майно на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа за №607/12537/13-ц) дане нерухоме майно, а саме 1/2 будинку АДРЕСА_4 , була придбана з електронних торгів - ОСОБА_8 , колишньою дружиною ОСОБА_2 .
       Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2020 року за №231070818, ОСОБА_2 мав у спільній сумісній власності - 1/1 частки квартири у  АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 29.03.1999 року. На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області було накладено арешт на нерухоме майно, а саме 1/1 частку квартири, яку в подальшому ОСОБА_2 продав (договір купівлі-продажу №30 від 15.01.2015 року 1/3 частки квартири) своєму синові - ОСОБА_1 .
       Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2020 року за №231069153, ОСОБА_2  мав у спільній частковій власності - 1/3 частки квартири у АДРЕСА_6 (на підставі договору довічного утримання ВАА 957466 від 06.09.2002 року). Однак, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/2520/13-ц про поділ майна подружжя, частка яка належала ОСОБА_2 , передана його колишній дружині - ОСОБА_8 .
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення такого. 
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.
Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вірно врахував рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.03.2016 року у справі №607/171000/15-ц, згідно якого піклувальником обмежено дієздатного ОСОБА_2 призначено ОСОБА_1 , який згідно покладених на нього обов`язків піклувальника зобов`язаний забезпечити необхідні побутові умови для проживання батька -  ОСОБА_2 . 
       Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для залишення даного позову без розгляду не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
       Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
       Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позивача ОСОБА_1 про час та місце судового засідання, розгляд справи за його позовом за його відсутності, на думку колегії суддів, не порушило право останнього на доступ до правосуддя та розгляд справи судом у передбачені законом строки, оскільки заяви про залишення позову без розгляду чи відмову від позову ОСОБА_2 суду не подавав.
       Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.
       Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року. 
       Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

  п о с т а н о в и в:  

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий:         Н. П. Крайник 

Судді:                О. М. Ванівський 

                                                                                        О. Я. Мельничук