Справа № 341/2019/21 
Провадження № 22-ц/4808/419/22 
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,
за участю секретаря        Возняк В.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду, ухвалене суддею Мергелем М.Р. 24 грудня 2021 року у м.Галичі,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08 лютого 2020 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу є син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає з нею. Шлюб існує формально, вона та відповідач разом не проживають. Відповідач не утримує дитини, не допомагає матеріально. Стверджувала, що знаходиться у скрутному матеріальному становищі, не працює, оскільки доглядає за сином.
Посилаючись на зазначене, просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі ј частки від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та на її утримання у розмірі по 3000 грн. щомісяця до досягнення сином трирічного віку.
Рішенням Галицького районного суду від 24 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, зазначає, що суд, вислухавши позицію відповідача, не беручи до уваги доводи позивача, прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Не відповідає дійсності висновок суду про те, що малолітній син проживає з відповідачем, оскільки сторона не надала жодного належного та допустимого доказу того, що малолітня дитина, якій тепер півтора року, проживає разом із батьком та перебуває на утриманні останнього. Навпаки, сам ОСОБА_2 неодноразово наголошував, на тому, що малолітня дитина разом із матір`ю проживає у місті Бурштині Івано-Франківської області, а він час від часу, як батько, забирає дитину до себе додому у місто Івано-Франківськ, де проводить час із сином. Однак, на думку апелянта, судом не надано належної оцінки доводам сторін, тому прийнято рішення, яке суперечить інтересам малолітньої дитини.
Із зазначених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що судом першої інстанції повністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду, цілком відповідають обставинам справи.
В засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача-апелянта - ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримала.
Представник відповідача - ОСОБА_5 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач у справі ОСОБА_2 є батьком, а позивач ОСОБА_1 є матір`ю дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого міститься у матеріалах справи (а. с. 8).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане повторно 11 червня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), сторони у справі зареєстрували шлюб 08 лютого 2020 року (а. с. 7).
Із довідки №6033, виданої 22 липня 2020 року, про реєстрацію місця проживання особи встановлено, що зареєстроване місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є АДРЕСА_1 (а. с. 9).
У провадженні суду перебуває справа №341/2021/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Бурштинської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини. 
У судовому засіданні суд задовольнив клопотання ОСОБА_2 про здійснення відеодзвінка за допомогою мобільного зв`язку до його матері для підтвердження перебування малолітнього сина ОСОБА_6 саме у місті Івано-Франківську, що заперечувалось кілька разів представницею позивачки.
Під час відеодзвінка суд першої інстанції установив, що дитина перебуває у м. Івано-Франківську з матір`ю відповідача. У хлопчика є дитяча кімната, іграшки, куточок для дитини, дитина доглянута із літньою жінкою, яка згідно з поясненнями ОСОБА_2 є його бабусею і переважно доглядає за дитиною.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутні будь-які докази того, що дитина проживає постійно саме з позивачкою та перебуває на її утриманні, тоді як відповідач довів факт проживання сина на даний час саме з ним у місті Івано-Франківську, а отже, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини та на її (позивачки) утримання.
Однак із таким висновком суду погодитись не можна з огляду на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Відповідно до частини першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції представник позивачки надала докази, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції, однак стосуються обставин, що мають значення для справи (місця проживання дитини сторін по справі), а саме: копію акту обстеження від 25.11.2021 року та копію рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради від 23.12.2021 року, які суд апеляційної інстанції прийняв до уваги.
Судом апеляційної інстанції із акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного 25.11.2021 року працівниками служби у справах дітей Бурштинської міської ради, встановлено, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; де проживає та зареєстрована також його матір - позивач у справі.
Рішенням виконавчого комітету Бурштинської міської ради від 23.12.2021 року визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з мамою ОСОБА_1 ; виконання вказаного рішення покладено на службу у справах дітей Бурштинської міської ради.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що дитина ОСОБА_4 проживає з матір`ю - позивачкою по справі за адресою: АДРЕСА_2 . Батько час від часу забирає сина у місто Івано-Франківськ, де проводить із ним час.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дитина проживає з батьком, що спростовується належними та допустимими доказами у справі.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Положенням частини другої статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Право того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, на звернення до суду з вимогами про стягнення аліментів встановлюється також ст. 183, 184 СК України.
Отже, право особи на отримання за рішенням суду аліментів на утримання дитини залежить від того, чи проживає дитина з такою особою.
Таким чином, на підставі належних та допустимих доказів судом апеляційної інстанції встановлено, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає з матір`ю ОСОБА_1 , тому остання має право на стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та на своє утримання.
Що стосується розміру аліментів, то колегія суддів вважає, що такі підлягають стягненню у розмірі, про який просить позивачка, а саме: у розмірі ј частки від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку - на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та на її утримання у розмірі по 3000 грн. щомісяця до досягнення сином трирічного віку.
При цьому, колегія суддів враховує, що відповідач жодних заперечень щодо розміру аліментів не надавав.
Зважаючи на викладене, позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення у повному обсязі.
Вищезазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
З урахування положень ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, зважаючи на задоволення апеляційної скарги та задоволення позовних вимог, звільнення позивача від сплати судового збору у цій справі, з відповідача в дохід державного бюджету необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908 грн. за подання позову до суду першої інстанції (на рахунок для сплати судового збору за подання позову до Галицького районного суду) та в розмірі 1362 грн. за подання апеляційної скарги (на рахунок для сплати судового збору за подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду).
Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Галицького районного суду від 24 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації та проживання за адресою:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації та проживання:  АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації та проживання за адресою:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації та проживання:  АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на її утримання у розмірі по 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.
Стягнення аліментів розпочати з 27 жовтня 2021 року.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації та проживання за адресою:  АДРЕСА_1 , РНОКПП  НОМЕР_2 ) в дохід державного бюджету судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. за подання позову до суду першої інстанції та в розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                 О.О. Томин
Судді:                                                                 О.В. Пнівчук
       В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 18 квітня 2022 року.