УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2022 року
м. Київ
справа № 303/5807/19
провадження № 51-5655 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката                ОСОБА_5 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від                        20 травня 2020 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018070210000066, щодо 
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Потсдаму Німеччини та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1                  ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання                      з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Контроль за поведінкою засудженого покладено на орган пробації за місцем його проживання.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, 4196,28 грн – матеріальної шкоди. 
Вирішено питання про долю речових доказів, арешту майна та процесуальних витрат у кримінальному провадженні. 
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що за обставин, установлених судом та наведених у вироку,13 жовтня 2018 року близько 10:25, керуючи технічно - справним автомобілем марки ВАЗ-21114, реєстраційний номер          НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 99 км/год у м. Черкасах по автомобільній дорозі загального значення Н-09 сполученням Мукачево – Івано-Франківськ – Рогатин – Львів, між селами Верхній Коропець та Березинка Мукачівського району, всупереч вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху (далі – ПДР), маючи об`єктивну можливість зреагувати на виниклу небезпеку для руху його автомобіля, створену транспортним засобом, що їхав попереду по правій смузі в попутному напрямку, – автомобілем ВАЗ – 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_7 , здійснивши різкий маневр обгону автомобіля на зміну дорожньої обстановки, крім заходів щодо своєчасного застосування екстреного гальмування, виконання яких дозволило уникнути дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 застосував заборонене маневрування ліворуч, виїхавши на зустрічну смугу руху в напрямку м. Мукачева, де допустив зіткнення з транспортним засобом «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок чого пасажир цього автомобіля ОСОБА_6 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 30 серпня 2021 року вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2020 року щодо                           ОСОБА_4 залишив без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах останнього – без задоволення.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, захисник ОСОБА_5 порушує питання про скасування постановлених стосовно ОСОБА_4 судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також неповнотою судового розгляду.
На обґрунтування своїх доводів захисник вказує, що у кримінальному провадженні не доведено винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину,                 а висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах, зокрема на висновку експерта                                    від 29 листопада 2018 року № 344/2018, висновку судової автотехнічної експертизи         від 11 липня 2019 року № 9956; постанові про визнання речовим доказом, протоколі огляду та перегляду відеозапису від 24 травня 2019 року, протоколі проведення слідчого експерименту від 06 травня 2019 року. Стверджує, що вони здобуті з істотним порушенням закону.
Також захисник посилається на те, що суд не надав оцінки цивільному позову представника потерпілої ОСОБА_6 , який, на його думку не відповідає вимогам ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК)та статтям 175, 177 ЦПК України.
Вказує, що у свою чергу суд апеляційної інстанції порушень, допущених місцевим судом, не усунув, своїх висновків належним чином не мотивував, вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги не навів, безпідставно відмовивши у її задоволенні. Таким чином, на переконання захисника, постановлені судові рішення не відповідають приписам статей 370, 419 КПК.

Мотиви Суду
Перевіривши доводи в касаційній скарзі захисника та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим               і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
У статті 438 КПК визначено підстави для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення                       і особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник, не погоджуючись із постановленими щодо ОСОБА_4 судовими рішеннями, крім іншого, наводить доводи, які стосуються неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Проте вказані доводи з огляду на положення статей 433 та 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. 
Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у своїй касаційній скарзі захисник, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Під час перегляду судових рішень колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Твердження захисника про те, що у кримінальному провадженні не доведено винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, а висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах, є безпідставними, виходячи з такого.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Як вбачається з долученої копії вироку, суд свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, та кваліфікацію його дій за вказаною нормою кримінального закону зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що в судовому рішенні навів докладні мотиви.
Зокрема, незважаючи на невизнання  ОСОБА_4 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, такого висновку місцевий суд дійшов, проаналізувавши показання допитаних у судовому засіданні: потерпілої ОСОБА_6 , яка підтвердила обставини справи та пояснила, що 13 жовтня 2018 року близько 10:00 вона разом зі своєю дочкою їхала в м. Мукачево, дочка була за кермом автомобіля «Ford Fiesta». Несподівано між селами Верхній Коропець та Березинка Мукачівського району на смугу руху, по якій рухався їх автомобіль, виїхав своїм автомобілем ОСОБА_4 .Вона навіть не зрозуміла, що відбулося, оскільки відразу втратила свідомість, адже зіткнення відбулося в передню ліву частину автомобіля зі сторони пасажира. Також зазначила, що до того як приїхала швидка допомога, до них підійшов водій автомобіля, який рухався позаду ОСОБА_4 , і повідомив, що на його автомобілі є реєстратор, де зафіксовано момент зіткнення, і далі флеш - карту з реєстратора передав її дочці; свідка ОСОБА_8 , яка зазначила, що 13 жовтня 2018 року їхала зі своєю матір`ю в                                    м. Мукачево, була за кермом автомобіля «Ford Fiesta», їхала по своїй смузі руху з допустимою швидкістю, матір сиділа на пасажирському сидінні. Близько 10:00 між селами Верхній Коропець та Березинка Мукачівського району несподівано на їх смугу руху виїхав автомобіль під керуванням  ОСОБА_4 , який і допустив зіткнення з її автомобілем у передню ліву частину. Автомобілі розвернуло, її матір зазнала тілесних ушкоджень, оскільки удар прийшовся в передню пасажирську частину автомобіля. Після чого до неї підійшов водій автомобіля, який рухався позаду  ОСОБА_4 , і повідомив, що на його автомобілі є реєстратор, де зафіксовано момент зіткнення, поім він передав їй флеш - карту з реєстратора, а вона передала слідчому в цьому кримінальному провадженні копію відео; свідка ОСОБА_9 , яка вказала, що 13жовтня 2018 року близько 10:00 разом із чоловіком  ОСОБА_4  поверталися додому, їхали у напрямку с. Залужжя, чоловік їхав за кермом автомобіля марки ВАЗ 21114, реєстраційний номер  НОМЕР_1 , рухався з невеликою швидкістю. Несподівано між селами Верхній Коропець та Березинка Мукачівського району його почав підрізати автомобіль ВАЗ–2106 і він почав гальмувати з метою уникнення зіткнення. Внаслідок цього його транспортний засіб винесло на зустрічну смугу руху, де і відбулося зіткнення з автомобілем, яким керувала дочка потерпілої; свідка ОСОБА_7 , який повідомив, що у вищезазначені дату і час рухався по автомобільній дорозі сполученням Мукачево – Івано-Франківськ – Рогатин – Львів. Між селами Верхній Коропець та Березинка Мукачівського району, рухаючись по дворядній дорозі, здійснив об`їзд транспортного засобу, який рухався по крайній правій смузі з невеликою швидкістю, переконавшись при цьому, що не створює іншим водіям небезпеки для руху. Швидкість руху була допустимою 60–70 км/год. Жодних звуків гальмування іншими транспортними засобами не чув, тому і поїхав додому. Через деякий час до нього прийшли працівники поліції і повідомили про дорожньо-транспортну пригоду; експерта ОСОБА_10 , який підтвердив, що саме він склав висновок судової автотехнічної експертизи від 03 квітня 2019 року № 1087 на підставі ухвали слідчого судді, в які б були зазначені всі необхідні дані для проведення експертизи. Також експерт підтвердив, що з технічної точки зору причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди – зіткнення транспортних засобів стали дії  ОСОБА_4 , який з моменту виникнення небезпеки для руху його автомобіля не вжив заходів для своєчасного екстреного гальмування, а застосував маневрування ліворуч, що призвело до зіткнення з автомобілем «Ford Fiesta». Крім того, експерт виключив можливість заносу транспортного засобу під час гальмування та підтвердив, що для  ОСОБА_4  не була створена аварійна ситуація, оскільки за умов виконання вимог п. 12.3 ПДР він мав технічну можливість уникнути зіткнення з транспортним засобом, що їхав попереду.
Крім зазначених показань, суд урахував фактичні дані: протоколу огляду місця події від 13 жовтня 2018 року, а саме місця дорожньо-транспортної пригоди, місця зіткнення транспортних засобів«Ford Fiesta» та ВАЗ – 21114 на автомобільній дорозі загального значення Н-09 сполученням Мукачево–Івано-Франківськ–Рогатин–Львів, між селами Верхній Коропець та Березинка Мукачівського району; висновку експерта від 29 листопада 2018 року № 344/2018 (проведеного на підставі ухвали слідчого судді), за яким установлено ступінь, характер та локалізацію тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій;висновку експерта судової автотехнічної експертизи від 03 квітня 2019 року № 1087, яким підтверджено, що на момент огляду та експертного дослідження система рульового керування, гальмівна система і ходова частина автомобіля ВАЗ-21114 були в робочому стані і могли виконувати функції, передбачені конструкцією. Несправність системи освітлення транспортного засобу виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13 жовтня 2018 року; висновку експерта судової автотехнічної експертизи від 04 квітня 2019 року № 1089, яким підтверджено, що на момент огляду й експертного дослідження система рульового керування, гальмівна система та ходова частина автомобіля «Ford Fiesta» були в робочому стані й могли виконувати функції, передбачені конструкцією. Несправність системи освітлення та світлової сигналізації транспортного засобу виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13 жовтня 2018 року; висновку судової транспортно-трасологічної експертизи від 05 квітня 2019 року № 1088, за яким визначено, які механічні пошкодження отримали транспортні засоби ВАЗ-21114 та «Ford Fiesta» в момент дорожньо-траснпортної пригоди; лазерного компакт-диска DVD-R, на якомузафіксовано момент, коли саме ВАЗ-21114 здійснив випередження транспортного засобу (на якому був пристрій відеофіксації). Далі зафіксовано момент зміни напрямку руху транспортним засобом ВАЗ-2106 з увімкненим лівим світловим покажчиком повороту та момент гальмування і виїзд на зустрічну смугу руху транспортного засобу ВАЗ-21114. Зіткнення транспортних засобів ВАЗ-21114 та «Ford Fiesta» відбулося о 14 год 30 хв на смузі руху останнього; протоколу слідчого експерименту, згідно з яким у ході слідчої дії встановлено рух транспортних засобів ВАЗ-21114, ВАЗ-2106 та момент зміни напрямку руху; висновку експерта судової автотехнічної експертизи від 11 липня 2019 року                         № 9956, яким підтверджується, що з технічної точки зору причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди – зіткнення транспортних засобів стали дії ОСОБА_4 , який з моменту виникнення небезпеки для руху його автомобіля не вжив своєчасно заходів для екстреного гальмування, а виконав маневр ліворуч, що призвело до зіткнення з автомобілем «Ford Fiesta», який рухався своєю смугою руху в зустрічному напрямку і водій якого ОСОБА_8 з моменту виникнення небезпеки для її руху вже була позбавлена технічної можливості зупинити керований нею транспортний засіб до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, й інші наведені у вироку докази. 
При цьому суд детально проаналізував та належно оцінив позицію ОСОБА_4 , котрий своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнавав, і таку версію останнього умотивовано спростував у вироку. 
Крім того, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б у контексті приписів статей 85, 87 КПК свідчили про необхідність визнання судом першої інстанції доказів недопустимими або неналежними, не встановлено.
Таким чином, зіставивши докази у їх взаємозв`язку, суд першої інстанції умотивовано визнав показання учасників судового процесу, як і дані, що містяться у протоколах слідчих дій, на лазерному компакт-диску та в експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК процесуальними джерелами доказів і правомірно поклав їх в основу вироку. 
Крім того, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, суд першої інстанції надав їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку. При цьому сукупність доказів дала суду обґрунтовані підстави визнати доведеною винуватість ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, і кваліфікувати його дії за ч. 1                     ст. 286 КК.
Також суд першої інстанції відповідно до вимог закону вирішив заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов.
Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу,                                   й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч. 2 цієї статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Усупереч твердженням захисника в касаційній скарзі, з долученої копії ухвали апеляційного суду вбачається, що суд під час перегляду вироку суду першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, дав належну оцінку доводам, викладеним                                   у апеляційній скарзі захисника, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та із зазначенням мотивів прийнятого рішення залишив вирок суду першої інстанції без змін. 
Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції зазначив в ухвалі, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, за обставин, установлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.
Посилання захисника ОСОБА_5 на недопустимість таких доказів, як висновок експерта від 29 листопада 2018 року № 344/2018, висновку судової автотехнічної експертизи від 11 липня 2019 року; постанова про визнання речовим доказом від 24 травня 2019 року, протокол огляду та перегляду відеозапису від 24 травня 2019 року, протокол проведення слідчого експерименту від 06 травня 2019 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони були предметом перевірки апеляційного суду та не знайшли свого підтвердження.
Зокрема суд апеляційної інстанції, оцінюючи доводи сторони захисту про те, що судово-медичну експертизу № 344/2018 проведено на основі медичної документації потерпілої, яку слідчий у визначеному порядку не витребував і яку надалі не було відкрито стороні захисту, з`ясував, що ці обставини мають місце, проте підстави для визнання указаного висновку недопустимим доказом відсутні, оскільки експертизу проведено за участю потерпілої ОСОБА_6 відповідно до ухвали слідчого судді, судово-медичний експерт потерпілу безпосередньо оглядав та згідно з поясненнями останньої, даними в суді першої інстанції, вона сама надала експертам наявну в неї медичну документацію. На переконання апеляційного суду, відсутність у матеріалах провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокремаст. 412 цього Кодексу, автоматично не зумовлює визнання експертного дослідження недопустимим доказом і скасування на підставі                         п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і сторона у провадженні не клопотала про надання доступу до медичних документів під час здійснення судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.
Колегія суддів погоджується з такою позицією апеляційного суду і звертає увагу на те, що безпосереднім джерелом доказів є саме висновок судово-медичного експерта, попередженого про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Крім того, суд апеляційної інстанції правомірно акцентував на тому, що не знайшли свого підтвердження доводи захисту стосовно недопустимості постанови про визнання речовим доказом, протоколу огляду та перегляду відеозапису і протоколу проведення слідчого експерименту як доказів винуватості ОСОБА_4 через відсутність оригінального технічного носія відеозапису, оскільки вони не ґрунтуються на приписах закону і не спростовують висновків суду про допустимість цього доказу.
Також апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що як протокол огляду та перегляду відеозапису, так і протокол слідчого експерименту складено в присутності учасників кримінального провадження, в тому числі й захисника ОСОБА_5 , при цьому жодного зауваження в протоколах не відображено. 
Крім того, доводи захисника, зокрема щодо невідповідності цивільного позову представника потерпілої ОСОБА_6 вимогам закону, теж були предметом перевірки апеляційного суду, який навів аргументи щодо їх необґрунтованості.
До того ж суд слушно зазначив, що інші доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, не спростовують правильності висновків суду, та не вказують на наявність таких порушень вимог кримінального процесуального закону, зокрема під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на це колегія суддів касаційної інстанції погоджується з такими висновками апеляційного суду і вважає, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.
Таким чином, твердження, наведені захисником у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, і не містять вагомих доводів, які би дозволили Суду дійти переконання, що вказані рішення були постановлені з істотним порушенням кримінального процесуального закону чи неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Отже, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить доводів, які потребують їх перевірки матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК                              у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2020 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                             ОСОБА_3