Справа №592/13471/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Алфьоров А. М.	
Номер провадження 33/816/547/21 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  122-4 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Грищука Д.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 листопада 2021 року, якою  

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України,  проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , студентка «Медичного інституту СумДУ»,

притягнута до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-4, 124 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн., - 

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, 15.10.2021 р. о 17 год. 57 хв. в м. Суми по вул. Троїцька, в районі буд. 24, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ЗАЗ Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустила наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, після чого місце ДТП залишила, чим порушила п.п. 2.10 А, 18.1 Правил дорожнього руху. В результаті чого потерпілій було завдано матеріальні збитки.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, особа,  яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вважаючи оскаржувану постанову суворою, подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити дану постанову в частині накладення стягнення та застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. 

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказувала, що призначене їй адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік не відповідає вимогам ст.23 КУпАП, суд не умотивував своє рішення про визначення найбільш суворого стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, а не іншого, менш суворого стягнення у виді штрафу, чим залишив поза увагою вимоги ст.30 КУпАП.
Зазначала, що судом першої інстанції не враховані такі суттєві обставини, які впливають на визначення виду і розміру адміністративного стягнення як те, що вона вперше притягається до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнавала з самого початку, однак в постанові зазначено, що свою вину ОСОБА_1 у судовому засіданні не визнала.
Вказувала, що суд першої інстанції також не врахував відсутність тяжких наслідків ДТП та відсутність жодних обставин, які обтяжують відповідальність апелянта, натомість не врахував обставину визнання вини до обставин, які пом`якшують покарання.
Зазначала, що судом не було враховано те, що після ДТП вона відразу виконала дії, передбачені п.2.10. ПДР, а саме: негайно зупинила транспортний засіб і залишалась на місці пригоди; увімкнула аварійну сигналізацію; вказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 .
Також посилалась на те,  що судом не враховано, що будь-яких тілесних ушкоджень у потерпілої після ДТП не було, остання сама добровільно залишила місце ДТП та фактично не мала будь-яких претензій до ОСОБА_1 на місці ДТП.
Вказувала, що судом першої інстанції також не враховані вимоги п.2.11 ПДР, а саме: якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди немає потерпілих та не завдано матеріальної шкоди третім особам, а транспортні засоби можуть безпечно рухатися, водії (за наявності взаємної згоди в оцінці обставин скоєного) можуть прибути до найближчого поста Державтоінспекції або в орган чи підрозділ міліції для оформлення відповідних матеріалів, попередньо склавши схему пригоди та поставивши підписи під нею.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Грищука Д.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити,  перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції з урахуванням вказаних вимог закону з`ясовані обставини, що свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Вважаю, що висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими у судовому засіданні та викладеними у постанові доказами, що узгоджуються між собою, які суддя належним чином проаналізував та надав оцінку у їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 133718 від 20.10.2021 р.; протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 133719 від 20.10.2021 р. 

Крім іншого, як вбачається із доводів поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 , вона не заперечує своєї вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, та  не оспорює рішення суду в цій частині. 
Разом з тим, у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині накладення на неї стягнення за вчинене, оскільки вважає, що суд не дотримався вимог ст. ст. 23, 30 КУпАП та не врахував ряду обставин, які на її переконання, істотно знижують ступінь її вини.

Так, відповідно до ст.ст.22, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України. При вирішенні питання про накладення стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до санкції ст.124 КУпАП за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, передбачено накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року. 
Разом з тим, санкція ст.122-4 КУпАП за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, передбачено накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При призначенні міри покарання судом першої інстанції враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, заподіяну шкоду, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, апеляційний суд погоджується з таким видом стягнення, оскільки воно накладено в межах санкцій даних статей.
Щодо доводів апелянта про те, що призначене їй адміністративне стягнення не відповідає вимогам ст.23 КУпАП, та суд не умотивував своє рішення про визначення найбільш суворого стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, а не іншого, менш суворого стягнення у виді штрафу, чим залишив поза увагою вимоги ст.30 КУпАП, та те, що судом першої інстанції не враховані такі суттєві обставини, які впливають на визначення виду і розміру адміністративного стягнення як те, що вона вперше притягається до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнавала з самого початку, то апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, оскільки, як зазначалось вище, санкція ст.122-4 КУпАП передбачає не тільки позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, а й адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб, яке є найбільш суворим стягненням для даної категорії адміністративних правопорушень, що судом першої інстанції було враховано при винесенні даної постанови.
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції також не врахував відсутність тяжких наслідків ДТП та відсутність жодних обставин, які обтяжують відповідальність апелянта, натомість не врахував обставину визнання вини до обставин, які пом`якшують покарання, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення суддею були враховані усі обставини, на які посилається апелянт у поданій апеляційній скарзі, і яким була надана належна правова оцінка.
Щодо тверджень апелянта про те, що після ДТП вона відразу виконала дії, передбачені п.2.10 ПДР та вказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , то апеляційний суд зазначає, що згідно п.2.10 д)  ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття 
працівників міліції, а тому визнати їх обґрунтованими апеляційний суд не може.

Щодо доводів апелянта про те, що судом не враховано, що будь-яких тілесних ушкоджень у потерпілої після ДТП не було, остання сама добровільно залишила місце ДТП та фактично не мала будь-яких претензій до ОСОБА_1 на місці ДТП, то апеляційний суд визнати дану обставину підставою для зміни виду стягнення призначеного ОСОБА_1 не може, оскільки матеріали справи не містять відомостей про відшкодування потерпілій завданої шкоди, що є суттєвим, та наявність у потерпілої тілесних ушкоджень підтверджується медичними довідками, наявними в справі.

Щодо тверджень апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував вимоги п.2.11 ПДР, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження та їй були завдані матеріальні збитки, які не відшкодовані. 

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни постанови суду першої інстанції в частині накладення стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та якою на неї накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік -  залишити без зміни, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на цю постанову, без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.