ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2554/22 Справа № 212/6132/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг
Справа № 212/6132/21
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Зубакової В.П.,
суддів: Бондар Я.М., Остапенко В.О., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 вересня 2021 року , -        
ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гандзюк А.В., звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі – АТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання ним виробничої травми та професійного захворювання, що потягло за собою втрату професійної працездатності. 
Позивач зазначив, що, працюючи підземним кріпильником четвертого розряду на дільниці № 8 шахти «Жовтнева» Шахтобудівельного управління ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», з повним робочим днем у підземних умовах, 05 серпня 2008 року о 13 годині 00 хвилин, під час знаходження у південному польовому штреку гор.1265 м, з вини відповідача, з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: «забитої рани потиличної області, втиснута перегородка потиличної кістки», що підтверджується Актом Форми Н-1 «Про нещасний випадок».
28.05.2013 року позивачу, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, встановлено: «хронічне обструктивне захворювання легень першого ступеня, пилотоксичний бронхіт першого ступеня, емфізема легень першого ступеня, ЛН першого-другого ступеня». 
Позивач зазначає, що внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом та набутим під часи роботи на підприємстві відповідача хронічного професійного захворювання, йому  висновком МСЕК від 17.09.2020 року встановлено 15%  втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності – безстроково.
Просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві та хвороби серця, у розмірі 120 000,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5200 грн. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.
В решті позову – відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на його користь, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. 
Також, просить врахувати, що внаслідок отриманого хронічного захворювання серця та виробничої травми, втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя. Судом першої інстанції не повністю враховано, що внаслідок хронічної хвороби серця, він позбавлений можливості повноцінно працювати, реалізовувати свої звички та бажання.
Зазначає, що йому має бути відшкодована з боку відповідача моральна шкода, яка завдана ушкодженню здоров`я на виробництві та набуттям хворобою серця, що обумовлена неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.
Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось питання щодо витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишено без задоволення.
Рішення  Жовтневого  районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року – залишено без змін.
Відповідно ч.1,4 ст. 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з ОСОБА_1 з 01.09.2001 року працює на АТ «КЗРК» на різних посадах, тобто майже 20 років. 
Зокрема, працюючи кріпильником четвертого розряду на дільниці № 8 шахти «Жовтнева» ВАТ «Кривбасзалізрудком», 05 серпня 2008 року о 13 годині 00 хвилин з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: «забитої рани потиличної області, втиснута перегородка потиличної кістки», що підтверджується Актом № 11 Форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 08 серпня 2008 року.
Відповідно до п. 7 Акту № 11 Форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 08 серпня 2008 року, причинами нещасного випадку на виробництві, під час якого був травмований ОСОБА_1 , є невиконання вимог інструкції з охорони праці та невиконання посадових обов`язків (а.с.82).
Пунктом 11 вищевказаного Акту винними особами, що допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, внаслідок чого був травмований позивач, визнано, крім нього, і працівників підприємства.
Відповідно до пунктів 9, 10, 14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28.05.2013 року, позивачу 02.04.2013 року Українським НДІ промислової медицини встановлене професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першого ст. (пилотоксичний бронхіт першого ст., емфізема легень першого ст.). ЛН першого-другого ступеня (а.с. 73).
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 травня 2013 року, причинами виникнення професійного захворювання у позивача є аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони в параметрах, що перевищували гранично допустимі ( а.с. 74).
Відповідно до п.16 вищевказаного Акту, професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: працюючи на проходці шахти «Жовтнева» підземним кріпильником, виконував весь комплекс робіт з кріплення горизонтальних підземних виробок, підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування – роботи з монтажа, демонтажу, ремонту, випробування й технічного обслуговування механічної та електричної частини гірношахтного обладнання.
Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послугував профмаршрут: 04.1996-10.1998 – слюсар сантехник житлово-комунального господарства № 16 (а.с.74).
Згідно пункту 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 травня 2013 року, у зв`язку з закінченням роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів ПАТ «Кривбасзалізрудком» 12.09.2011 року та враховуючи його попередню роботу продовж більше 12 років в умовах впливу шкідливих факторів,конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо (а.с.75).
Висновком МСЕК від 16.07.2013 року, позивачу було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 15 % ХОЗЛ з 01 липня 2013 року по 01 липня 2014 року, з наступним переоглядом 01 липня 2014 року (а.с. 119).
Висновком МСЕК від 17.09.2020 року, при повторному переогляді, ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 15 % ХОЗЛ – безстроково ( 32-33)
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до п. 7 Акту № 11 Форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 08 серпня 2008 року, причинами нещасного випадку на виробництві, під час якого був травмований ОСОБА_1 , є невиконання вимог інструкції з охорони праці та невиконання посадових обов`язків (а.с.82).
Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 травня 2013 року, причинами виникнення професійного захворювання у позивача є аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони в параметрах, що перевищували гранично допустимі.
Отже, роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», та яким не було забезпечено додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача та отримання ним виробничої травми, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Колегія суддів не перевіряє доводи апеляційної скарги позивача щодо не згоди з розміром моральної шкоди стягнутого з відповідача на його користь, оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року було переглянуто підстави стягнення та розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивача. 
Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання та виробничої травми у 2008 році, роботу позивача тільки на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, впродовж 10 років, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 15 %, безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а враховуючи, встановлення ступеню втрати професійної працездатності безстроково, взагалі можливість такого відновлення.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що поза увагою суду першої інстанції залишилось питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає прийнятними, з огляду на наступне.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).
Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність – це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідності до статті 26 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону № 5076-VI, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони абог публічним інтересом до справи.
Для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду договір № 1 від 22.06.2022 року про надання правової допомоги, додаток № 2 до цього Договору від 07.07.2022 року з зазначенням виду правової допомоги на суму 5200 гривень (а.с.14-15,17).
Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу.
Крім того, в матеріалах справи наявне клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги ( а.с. 89).
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі  № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та з огляду на вищевикладене вважає прийнятними доводи апеляційної скарги з цього приводу. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення  Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалює нове судове рішення у цій частині, стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500, 00 грн. 
Враховуючи ст. 370 ЦПК України, колегія суддів змінює постанову  Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року в частині залишення без змін рішення  Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року щодо відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення  Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити нове судове рішення у цій частині.
Вимоги  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн. 00 коп.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року в частині залишення без змін рішення  Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року щодо відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу викласти у редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 02 березня 2022 року.

Головуючий:

Судді: