ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 січня 2022 року           справа №200/6532/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів:  Гаврищук Т.Г.,   Гайдара А.В.,  розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу  Донецької обласної прокуратури  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 р.  у справі  № 200/6532/21 (головуючий І інстанції суддя Бабаш Г.П.)   за позовом    ОСОБА_1   до Донецької обласної прокуратури  про  стягнення середнього заробітку, 
                                         
                                           ВСТАНОВИВ: 

Позивач  у травні 2021 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив  стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2020  у справі № 200/5311/20-а про поновлення  його на посаді за період  з 20.11.2020 по 26.04.2021 у розмірі 112 273, 56 грн.; вирішити питання судових витрат (а.с. 1-8).   
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі  № 200/6532/21  позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Донецької обласної прокуратури (ЄДРПОУ 25707002, 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, буд. 6) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в розмірі 112273 гривень 56 копійок з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 134-137). 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції  та   постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що поновлення позивача на рівнозначній посаді  в органах прокуратури було неможливим, оскільки не є юрисдикцією керівника Донецької обласної прокуратури.  Позивач щодо виконання рішення суду з підстав поновлення на посаді до прокуратури не звертався та з 07.05.2020 перебував на обліку у Маріупольському міському центрі зайнятості.
Донецької обласною прокуратурою 21.04.2021 було отримано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва  у кримінальних провадженнях слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Донецької області або на рівнозначній посаді  в органах прокуратури Донецької області з 05.05.2020.
Після отримання відповідачем постанови про поновлення позивача на посаді, наказом керівника Донецької обласної прокуратури № 861-к від 27.04.2021 останнього поновлено на попередній роботі.
Таким чином апелянт вважає, що відсутні порушення вимог ст. 236 КЗпП України, а також відсутні підстави для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2020 у справі № 200/5311/20-а.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив  відмовити  у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 працював в органах прокуратури Донецької області.
Наказом Прокурора Донецької області від 04.05.2020 року № 589-к позивача звільнено з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Донецької області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року у справі № 200/5311/20-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021,  визнано протиправним та скасовано рішення № 316 кадрової комісії № 1 від 10.04.2020 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 - прокурором другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Донецької області.
Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Донецької області № 389-к від 04.05.2020 про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Донецької області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Поновлено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ;    АДРЕСА_2 ) на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Донецької області або на рівнозначній посаді в органах прокуратури Донецької області з 05 травня 2020 року.
Стягнуто з Донецької обласної прокуратури (87500, м. Маріуполь, Донецька обл., вул. Університетська, 56, код ЄДРПОУ 25707002) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ;    АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 143 460 (сто сорок три тисячі чотириста шістдесят) гривень 66 копійок з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
Стягнуто з Донецької обласної прокуратури (87500, м. Маріуполь, Донецька обл., вул. Університетська, 56, код ЄДРПОУ 25707002) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ;    АДРЕСА_2 ) компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнуто з Офісу Генерального прокурора (ЄДРПОУ 00034051; 01011, м. Київ, вул.  Різницька, 13/15) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
У задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовлено.
Стягнуто з Офісу Генерального прокурора (ЄДРПОУ 00034051; 01011, м. Київ, вул.  Різницька, 13/15) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ;    АДРЕСА_2 ) здійснені ним документально підтверджені судові витрати у розмірі 915 (дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 80 копійок.
Стягнуто з Донецької обласної прокуратури (ЄДРПОУ 25707002; 87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Університетська, буд. 6) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ;    АДРЕСА_2 ) здійснені ним документально підтверджені судові витрати у розмірі 1756 (одна тисяча сімсот п`ятдесят шість) гривень 60 коп.
Стягнуто з Донецької обласної прокуратури (ЄДРПОУ 25707002; 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, буд. 6) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 593 (п`ятсот дев`яносто три) гривні 80 коп.
Ухвалою Верховного Суду від 29.10.2021 касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі № 200/5311/20-а за позовом   ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення і наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди повернуто особі, яка її подала.
Спірним у справі є наявність у позивача права на середній заробіток за весь час затримки  виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2020  у справі № 200/5311/20-а про поновлення позивача на посаді за період  з 20.11.2020 по 26.04.2021 у розмірі 112 273, 56 грн.
Вирішуючи спір у цій справі, колегія суддів виходить з наступного.
Стаття 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
За приписами пункту 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Статтею 3 Кодексу законів про працю України  «Регулювання трудових відносин» унормовано: «Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами».
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, згідно частини 8 статті 235 Кодексу законів про працю України підлягає негайному виконанню.
Частиною 4 статті 24 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.06.2020 у справі № 521/1892/18.
Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.
При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня          2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61- 12857св18).
За загальним правилом рішення суду набуває статусу обов`язкового до виконання з моменту набрання ним чинності. Разом з цим, для певних категорій спорів з метою найскорішого поновлення порушених прав позивача закон визначає зобов`язання виконання рішення суду негайно без набрання ним законної сили.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. 
Аналогічна правова позиція визначена Верховним Судом  у постанові від 16.02.2018 у справі № 807/2713/13-а.
Як зазначалось раніше, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року у справі № 200/5311/20-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021,  визнано протиправним та скасовано рішення № 316 кадрової комісії № 1 від 10.04.2020 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 - прокурором другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Донецької області.
Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Донецької області № 389-к від 04.05.2020 про звільнення ОСОБА_1  з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Донецької області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Донецької області або на рівнозначній посаді в органах прокуратури Донецької області з 05 травня 2020 року.
Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 143 460 (сто сорок три тисячі чотириста шістдесят) гривень 66 копійок з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
Представник відповідача був присутній при розгляді справи, а отже Донецька обласна прокуратура з дня проголошення рішення - 19.11.2020 року була обізнана про необхідність поновлення ОСОБА_1 на посаді. 
Разом з тим,  фактично відповідач виконав судове рішення після отримання постанови головного державного виконавця ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.04.2021 року - 27.04.2021.
За приписами статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
З урахуванням викладеного, суд першої  інстанції дійшов вірного висновку, що з вини відповідача відбулася затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді в органах прокуратури, що відповідно до статті 236 КЗпП України є підставою для стягнення з останнього на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Доводи апелянта стосовно того, що позивач  стосовно виконання рішення суду з підстав поновлення на посаді до прокуратури не звертався та з 07.05.2020 перебував на обліку у Маріупольському міському центрі зайнятості та рішення виконано з моменту отримання постанови державного виконавця є неприйнятними, оскільки обов`язок  відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не обумовлюється залежністю від причин, в тому числі їх поважністю, внаслідок яких судове рішення виконане несвоєчасно.
Стаття 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільнено або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання  бути поновленим на роботі.
До даних фактичних обставин порядок примусового виконання рішень суду не повинен застосовуватись, оскільки відповідно до норм процесуального закону судове рішення підлягало виконанню негайно.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
За правилами абз. 3 п. 2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Абзацом 3 п. 3 Порядку окреслено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 8 Порядку обумовлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Період затримки виконання рішення суду становить 108 робочих днів з 20.11.2020 року по 26.04.2021 року (день, що передує дню виконання рішення).
За змістом довідки Донецької обласної прокуратури про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 від 31.03.2021 року № 21-85-482 середньоденна заробітна плата позивача становила 1039,57 грн. (а.с. 14).
Отже, середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, який підлягає стягненню на його користь, становить 112273,56 грн. (1039,57 грн. х 108 робочих днів вимушеного прогулу).
За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку   про задоволення позовних вимог.
Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,  
                                                                             
                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Донецької обласної прокуратури  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 р.  -  залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 р.  у справі  № 200/6532/21  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повне  судове  рішення  складено 12 січня 2022 року.

Головуючий  суддя                                                                                  Г.М. Міронова                   
                                                                                                                                            
Судді                                                                                                         Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                  А.В. Гайдар