Справа № 465/5464/21                                 Головуючий у 1 інстанції: марків Ю.С. 
Провадження № 33/811/267/22                 Доповідач: Урдюк Т.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 27 січня 2022 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
Стягнуто зі ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 496 грн.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 3 липня 2021 року о 17 год. 35 хв. у м. Львові на вул. Княгині Ольги, 105, керував транспортним засобом «Hyundai Matesx», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із порожнини роту, нестійка хода, нечітка мова, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився пройти у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 27 січня 2022 року та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Крім того, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови. Наведене клопотання мотивує тим, що оскаржувана постанова прийнята у його відсутності, копію такої отримав лише 14 лютого 2022 року. 
В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що не керував жодним транспортним засобом 3 липня 2021 року; у матеріалах справи відсутній відеозапис, який би підтверджував факт керування ним транспортним засобом. 
Зазначив, що вини у інкримінованому йому правопорушенні не визнає та зі складеним щодо нього протоколом про адміністративне правопорушення не згоден. Крім того, не погоджується і з складеною щодо нього постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №568368, а саме з тим, що він керував транспортним засобом та не був пристебнутий ременем безпеки. Додатково зазначив, що має намір оскаржити зазначену постанову.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив таку задовольнити.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до відповідальності, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.
З огляду на те, що судове засідання, на якому було прийнято оскаржуване рішення, проводилося у відсутності ОСОБА_1 , з матеріалів справи вбачається, що копію оскаржуваної постанови останній отримав 14 лютого 2022 року, що стверджується відповідною, розпискою, а тому апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений ним з поважних причин та такий підлягає поновленню.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 3 липня 2021 року серії ААБ №197559 (а.с. 1),  ОСОБА_1  3 липня 2021 року о 17 год. 35 хв. у м. Львові на вул. Княгині Ольги, 105, керував транспортним засобом «Hyundai Matesx», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із порожнини роту, нестійка хода, нечітка мова, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився пройти у присутності двох свідків.
Від підпису вказаного протоколу ОСОБА_1 відмовився, однак у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначив, що «не погоджується з даними обставинами сп`яніння; дані обставини є хибними».
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, на яких зафіксовано, як ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі. Крім того, з наявного відеозапису слідує, що ОСОБА_1 спочатку зазначав, що не вживав алкогольних напоїв; потім вказав, що щойно вийшов з дому; пізніше зазначив, що здійснив рух з одного місця на інше на прохання працівників поліції.
Працівниками поліції було залучено свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. З письмових пояснень вказаних свідків (а.с. 4-5) вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», а також у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога.
Будь-яких підстав для обмови свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також працівниками поліції ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не встановлено, останній не оскаржував у встановленому законом порядку дії працівників поліції та на неправомірні дії таких до правоохоронних органів не звертався.
Так, відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому покликання апелянта на те, що він 3 липня 2021 року не здійснював керування транспортним засобом марки «Hyundai Matesx», д.н.з. НОМЕР_1 , а керування також будь-яким іншим транспортним засобом, до уваги не беруться, з огляду на наступне.
У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця, і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Як слідує з наявної у матеріалах справи постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №558368, 3 липня 2021 року о 17 год. 35 хв. у м. Львові по вул. Кн. Ольги, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Matesx», д.н.з. НОМЕР_1 , не був пристебнутий ременем безпеки, а також не вимогу не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.3в, 2.1а Правил дорожнього руху (а.с 9).
Оскільки відповідно до вимог п.п. 2.1а, 2.3в ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними, зазначеною вище постановою останнього визнано винним у тому, що він не був пристебнутий ременем безпеки та не пред`явив працівникам поліції посвідчення на право керування транспортним засобом, даних про те, що ОСОБА_1 дана постанова оскаржувалась та така є скасованою не представлено, відтак, на переконання апеляційного суду, факт керування автомобілем водієм ОСОБА_1 за викладених у постанові судді місцевого суду обставин є доведеним, адже рух автомобіля, в тому числі і без застосування ременя безпеки, є обов`язковою складовою керування ним.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис містить лише фрагменти події, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому, зокрема, відображено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.
Покликання апелянта на те, що представлений працівниками поліції відеозапис є неналежним доказом не знайшло свого підтвердження, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.
Крім того, порядок застосування поліцейськими відеореєстраторів передбачений Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026, з якої слідує, що відеореєстратор - це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації; портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції; під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського; після прибуття до місця постійної дислокації портативний відеореєстратор або карта пам`яті передається відповідальній особі.
Тобто застосування портативних відеореєстраторів є не правом, а обов`язком поліцейських, що здійснюють свої повноваження, а тому здійснення такого запису під час складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 проведений відповідно до вимог закону. З огляду на наведене, в апеляційного суду відсутні підстави визнавати даний доказ недопустимим.
Покликання апелянта на те, що він не керував транспортним засобом, з урахуванням поведінки та пояснень ОСОБА_1 , відображених на відеозаписі з камер спостереження патрульних, а також наданих останнім письмових пояснень, розцінюється апеляційним судом критично, як обраний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, спосіб захисту, спрямований на уникнення відповідальності за вчинене.
Стосовно заявлених намірів ОСОБА_1 оскаржити постанову серії БАА №558368 від 3 липня 2021 року, то апеляційний суд звертає увагу, що для оскарження такої чинним законодавством встановлені обмежені строки. При цьому незгода з вказаною постановою, за відсутності доказів її оскарження та скасування, не ставить під сумнів її об`єктивність. Крім того, апеляційний перегляд вказаної постанови не може бути здійснений у межах розгляду даного протоколу, оскільки вказані провадження належать до різної предметної юрисдикції.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.
Постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 27 січня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Урдюк Т.М.