ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року	Львів	Справа № 380/1605/20 пров. № А/857/21004/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І., 

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу  Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Івано-Франківській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року, ухвалене суддею Потабенко В.А. у м. Львові о 14:18, повний текст якого складений 13 вересня 2021 року, у справі №380/1605/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Івано-Франківській області, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача – ОСОБА_2 , на стороні відповідача – ОСОБА_3 , про зобов`язання до вчинення дій, -
                                                       ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача – Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області, у якому просив зобов`язати скасувати перереєстрацію автомобіля марки Renault, модель Scenic, 1998 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_1 , тип легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , проведену 12.03.2017 в територіальному сервісному центрі 2641 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області;
- зобов`язати Регіональний сервісний центр МВС в Івано-Франківській області відновити реєстрацію автомобіля марки Renault, модель Scenic, 1998 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_1 , тип легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 за ОСОБА_1 , який належить йому на праві власності згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 13.01.2007 РЕВ 1-го МВ ДАІ при УМВС України у Львівській області.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача – ОСОБА_2 , на стороні відповідача – ОСОБА_3 .
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, здійснено заміну відповідача на належного – Регіональний сервісний центр ГЦС МВС в Івано-Франківській області.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаними судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за інформацією з аналітичного пошуку транспортних засобів по «НАІС ДДАІ» МВС України  перереєстрацію автомобіля на позивача за операцією «310 – перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу» здійснено 16 січня 2007 року в ТСЦ №2641 з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_3 та присвоєнням державного номерного знаку НОМЕР_2 .
21 березня 2017 року згаданий автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_3 на підставі Договору комісії від 13 березня 2017 року №3976/17/000621, укладеного між ОСОБА_1 та суб`єктом господарювання – Товариством з обмеженою відповідальністю «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС» і Договору купівлі-продажу від 13 березня 2017 року №3976/17/000621, укладеного між суб`єктом господарювання - Товариством з обмеженою відповідальністю «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС» та ОСОБА_3 , в результаті чого видано Свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 і присвоєно державний номерний знак НОМЕР_5 .
Також згідно з ЄДР МВС огляд транспортного засобу здійснював працівник експертної служби МВС.
Позиція відповідача зводиться до того, що оскільки документ, що став підставою для перереєстрації транспортного засобу, наявний у переліку Порядку №1388, а також враховуючи обставини, що огляд автомобіля проводили працівники експертної служби МВС, діями працівників ТСЦ №2641 РСЦ МВС  Івано-Франківській області не порушено права ОСОБА_1 .
Крім того вказує на відсутність передбачених п.40 Порядку №1388 обставин для скасування здійсненої реєстрації транспортного засобу. Покликаючись на позицію викладену Верховним Судом у постановах від 12 листопада 2019 року у справі №803/64/18 та від 05 грудня 2019 року у справі №161/18700/17, зазначає, що підставою для скасування державної реєстрації транспортного засобу може слугути судове рішення за результатами розгляду кримінального провадження, в якому встановлено факт підробки (фіктивності) документів на підставі яких був зареєстрований транспортний засіб чи визнання правочину недійсним. Зауважує, що позивач із документами, що засвідчують факт підробки чи фіктивності документа, який став підставою для реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу, а також рішенням суду, згідно якого правочин, на підставі якого відбулась перереєстрація транспортного засобу, визнано недійсним до РСЦ МВС не звертався.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Renault, модель Scenic, 1998 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_1 , тип легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданим 13.01.2007 РЕВ 1-го МВ ДАІ при УМВС України у Львівській області.
21.08.2019 у відповідь на заяву ОСОБА_2 , який діє відповідно до довіреності, виданої позивачем 14.11.2017 та посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. за № 3691 про зняття з обліку автомобіля марки Renault, модель Scenic, 1998 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_1 , тип легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , Регіональний сервісний центр МВС у Львівській області листом від 23.08.2019 № 31/13-193/Ад відмовив у знятті з обліку, оскільки автомобіль перереєстрований 12.03.2017 в територіального сервісному центрі 2641 РСЦ МВС в Івано-Франківській області на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2017 № 3976/17/000621, укладеного між ОСОБА_3 та суб`єктом господарювання ТОВ «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС» за ОСОБА_3 .
Для підтвердження того, що номер кузова автомобіля не змінювався та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не є підробленим, позивач звернувся до експертної установи.
Відповідно до висновку експертного дослідження № 14/4641/15988 від 17.10.2017, проведеного за заявою ОСОБА_1 , Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України встановлено, що номер кузова № НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_6 , наданого на дослідження транспортного засобу Renault, модель Scenic, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , не змінювалися, бланк наданого на дослідження документа Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу.
04.02.2020 позивач звернувся із заявою до відповідача із заявою про перереєстрацію автомобіля марки Renault, модель Scenic, 1998 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_1 , тип легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 та відновлення реєстрації автомобіля за ним.
Листом від 17.02.2020 № 31/9/499 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що рішення про скасування перереєстрації автомобіля буде прийнято після перевірки правоохоронними органами та підтвердження фіктивності та підробки документів, що стали підставою дня перереєстрації автомобіля.
ОСОБА_1 , вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Спеціальним законом, що регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів державної виконавчої влади та об`єднань) є Закон України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 34 Закон № 3353-XII визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків (частина перша).
Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Для автоматизованого обліку зареєстрованих транспортних засобів та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України (частина четверта).
Порядок здійснення відомчої реєстрації та ведення обліку транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України. Для ведення відомчого обліку зареєстрованих транспортних засобів відповідними органами, якими вони зареєстровані, створюються уніфіковані автоматизовані електронно-облікові системи (частина шоста).
Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів (частина сьома). 
Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (далі - Порядок № 1388).
Згідно з абзацом першим пункту 3 Порядку № 1388 державна реєстрація транспортних засобів здійснюється органами Державтоінспекції МВС з метою контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обов`язкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та попередження протиправних дій щодо них.
Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Термін реєстрації може бути продовжено у разі неможливості власника транспортного засобу (хвороба, відрядження, інші поважні причини) вчасно її здійснити. Експлуатація транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, а також без номерного знака "Транзит" забороняється (абзац перший пункту 7 Порядку № 1388).
За змістом пункту 8 Порядку № 1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, дня юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою дня внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух").
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори купівлі продажу, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; договори, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів: договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортні засоби договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішеннями власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноваженому органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.
Згідно з п. 24 Порядку № 1388 реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюється за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи.
Відповідно до п. 33 Порядку № 1388 перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця реєстрації або найменування власників - юридичних осіб (крім зміни найменування юридичної особи у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство), місця проживання або прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі заміни номерних знаків, отримання чи перезакріплення індивідуальних номерних знаків, зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.
Відповідно до п. 39 Порядку № 1388 у разі перереєстрації транспортного засобу свідоцтво про реєстрацію підлягає заміні на загальних підставах.
Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових наливах), відчуження, передача права користування і розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у уповноважених органах МВС, не допускається.
Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.
Таким чином, наведеною нормою передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови надання власниками транспортних засобів, зокрема, документів, які підтверджують правомірність їх придбання, отримання, ввезення, митного оформлення, а також відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху. Також цією нормою встановлено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин. А для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку, крім документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку.
Порядок здійснення центрами надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів (далі - Центри), державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (далі - ТЗ), оформлення і видачі свідоцтв про реєстрацію ТЗ, тимчасових реєстраційних талонів (далі - реєстраційні документи) та номерних знаків на ТЗ встановлено Інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 379 від 11.08.2010 (далі – Інструкція № 379).
Відповідно до п.4.2 Інструкції № 379 у разі заміни свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта), крім випадків їх втрати або викрадення, проводиться перереєстрація ТЗ. При цьому, попередньо видані свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічні паспорти) вилучаються. Вилучені свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічні паспорти) долучаються до матеріалів перереєстрації.
Отже, при проведенні перереєстрації автомобіля позивача повинно було бути вилученим у позивача Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, що не заперечується відповідачем, у позивача наявний оригінал Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Більше того, у Висновку експертного дослідження №14/4641/15988 від 17.10.2017 зафіксовано, що бланк наданого на дослідження документа “Свідоцтво про реєстрацію ТЗ” серії НОМЕР_7 відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу.
Згідно з п. 40 Порядку № 1388 зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС або в центрі надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця або рішення суду.
Дозволяється проводити огляд транспортних засобів, які знімаються з обліку, за їх місцезнаходженням з дотриманням вимог пункту 15 цього Порядку. Такий огляд оформляється фахівцем експертної служби МВС відповідним актом, засвідчується його підписом та скріплюється печаткою адміністратора сервісного центру МВС.
У разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в підрозділах Державтоінспекції, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, працівники підрозділів Державтоінспекції оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів і передають усі відповідні документи та за наявності транспортні засоби до відповідного органу досудового розслідування. Якщо виявлено факт підроблення митних документів, їх ксерокопії з необхідним поясненням надсилаються до митних органів, у зоні діяльності яких проживають особи, за якими зареєстровані відповідні транспортні засоби.
Відповідно до п.5.7 Інструкції № 379 на підставі документів, що підтверджують встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин ТЗ, виявлення ТЗ, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в Центрі, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами, таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, або інформацію про реєстрацію яких несанкціоновано внесено до автоматизованої бази даних АІС “Автомобіль” та (або) Єдиного державного реєстру Державтоінспекції, працівники Центру оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку ТЗ і передають усі відповідні документи до органу досудового розслідування для подальшого проведення перевірки.
Таким чином, з положень п. 5.7 Інструкції № 379 вбачається, що саме перед зверненням до органів досудового розслідування працівники сервісного центру скасовують реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу.
За пп.5.7.2 та пп.5.7.3 Інструкції № 379 про скасування державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку ТЗ до автоматизованої бази даних АІС “Автомобіль” та Єдиного державного реєстру Державтоінспекції вноситься запис: “Скасування реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку ТЗ”, а також вноситься запис про підстави такого скасування. Свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) таких ТЗ та номерні знаки вилучаються. Свідоцтво про реєстрацію ТЗ (технічний паспорт) анулюється способом, що не дозволяє його повторного використання, і долучається до матеріалів про скасування державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку ТЗ, а номерні знаки знищуються в установленому порядку.
Однак, відповідачем не вчинено дій, спрямованих на скасування державної перереєстрації на автомобіль, належний позивачу, а лише передано документи до  правоохоронних органів.
Виходячи з наведених положень Порядку № 1388 та Інструкції № 379, вчиненню уповноваженими особами відповідача дії/прийняття рішень про скасування державної реєстрації (перереєстрації), передує: виявлення транспортного засобу, зареєстрованого (перереєстрованого) за фіктивними чи підробленими документами; наявність достатніх і допустимих даних, які засвідчують обставину фіктивності чи підроблення документів, на підставі яких за участю сервісного центру МВС проведено державну реєстрацію/перереєстрацію автомобіля.
З системного аналізу наведених правових норм чинного законодавства слідує, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).
Уповноважені особи сервісних центрів МВС скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію) у разі виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами, і передають усі відповідні документи до відповідного органу досудового розслідування для подальшого проведення перевірки.
Тобто, на момент прийняття рішення про скасування державної реєстрації транспортного засобу у розпорядженні уповноваженої особи сервісного центру МВС повинні бути беззаперечні документальні докази того, що транспортний засіб був зареєстрований (перереєстрований) за фіктивними чи підробленими документами.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 420/6350/19.
Однак, як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у відповідача таких беззаперечних документальних доказів того, що транспортний засіб марки автомобіля марки Renault, модель Scenic, 1998 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_1 , тип легковий універсал-В, за громадянином ОСОБА_3 зареєстрований (перереєстрований) за фіктивними чи підробленими документами немає. 
Водночас відповідачем не надано доказів обставин надання при проведенні перереєєстрації транспортного засобу документів, які передбачені Переліком №1388, та дотримання працівниками експертної служби МВС та працівниками ТСЦ №2641 РСЦ МВС в Івано-Франківській області вимог Порядку № 1388 та Інструкції №379.
Слід зазначити, що доводи відповідача про те, що документи, які стали підставою дня перереєстрації автомобіля, були знищені актом про вилучення для знищення документів від 25.03.2020 № 31/9/1/687, на підставі наказу МВС від 10.01.2014 № 5/дск «Про затвердження Переліку документів, що створюються під час діяльності органів внутрішніх справ, навчальних закладів, підприємств та закладів охорони здоров`я, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, із зазначенням строків зберігання документів зі спливом трирічного строку зберігання» правомірно не враховані судом першої інстації, оскільки свідчать лише про відсутність документів, на підставі яких здійснювалась перереєстрація автомобіля, однак не засвідчують їх достовірність. Крім того судом слушно наголошено на тому, що згідно тверджень відповідача факт знищення таких документів мав місце після відкриття провадження в даній адміністративній справі, що ставить під сумнів сам факт їх наявності.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, зважаючи на факт перебування у володінні позивача з 12.03.2017 і по даний час автомобіля Renault, модель Scenic, 1998 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_1 , тип легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданим 13.01.2007 РЕВ 1-го МВ ДАІ при УМВС України у Львівській області (справжність яких підтверджена висновком експертного дослідження № 14/4641/15988 від 17.10.2017), суд вважає, що остання перереєстрація вищевказаного автомобіля, проведена 13.03.2017, є неправомірною, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 40 Порядку №1388.
Що стосується способу захисту прав позивача, суд апеляційної інстанції виходить з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).
Ця мета кореспондується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути “ефективним” як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України”, п. 64).
Засіб юридичного захисту має бути “ефективним” в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі “Аксой проти Туреччини” (Aksoy v. Turkey), п. 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі “Джорджевич проти Хорватії”, п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі “Ван Остервійк проти Бельгії”, п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що “ефективний засіб правового захисту” у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі                        № 2а-204/12 ).
З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.
Отже, враховуючи зазначене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача відновити державну реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_1 .
Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача та є належним способом захисту порушених прав позивача.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуальногозакону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 КАС України.
Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у справі №380/1605/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний