УКРАЇНА 
                      Житомирський апеляційний суд  
Справа №295/13799/20 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М. 
Категорія 80 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б, Шевчук А.М. 
з участю секретаря 
судового засідання         Дяченко Ю.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/13799/20 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Металспецпостач» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Металспецпостач» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 травня 2021 року, яке ухвалене суддею Семенцовою Л.М.
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 серпня 2019 року по 23 вересня 2020 року в розмірі 120 730,50 грн, судові витрати та витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 01 липня 2002 року по 20 вересня 2020 року позивач працювала на посаді головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «Металспецпостач» (далі - ТОВ «Металспецпостач»). Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 13 січня 2020 року у справі №295/13878/19, яке набрало законної сили 08 вересня 2020 року, зобов`язано ТОВ «Металспецпостач» видати наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.38 КЗпП України з 20 серпня 2019 року, провести розрахунок при звільненні та видати належним чином оформлену трудову книжку. Зазначеним рішенням суду визнано факт порушення відповідачем вимог ст. 47, 116 КЗпП України. 16 вересня 2020 року відповідач видав наказ №8, яким позивача звільнено з роботи 20 серпня 2019 року відповідно до ст. 38 КЗпП України (у зв`язку з виходом на пенсію). Копію наказу ОСОБА_1 отримала засобами поштового зв`язку 19 вересня 2020 року. Заборгованість із виплати заробітної плати позивачу фактично сплачена лише 23 вересня 2020 року шляхом видачі коштів у сумі 17 597,52 грн, чим проведено повний розрахунок.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Металспецпостач» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35 000,00 грн за вирахуванням податків та обов`язкових платежів, 840,80 грн судового збору та 2 899,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог позову відмовити. 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ТОВ «Металспецпостач» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог скарги, зазначено, що 19 серпня 2019 року ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці, а тому у відповідача були законні підстави для звільнення позивачки за прогул згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Позивачка не повідомляла про перебування на лікарняному, лікарняні листи підприємству не надавала та не надсилала. В свою чергу копії лікарняних листів ОСОБА_1 надала лише до позовної заяви у справі №295/13878/19. А тому, зі сторони відповідача - ТОВ «Металспенпостач» відсутні протиправні дії чи бездіяльність щодо затримки розрахунку при звільненні позивачки. ТОВ «Металспецпостач» намагалось як найшвидше та в порядку передбаченому законом вирішити спір, що виник між ним та позивачкою, проте остання не з`явилась на робочому місці і тривалий проміжок часу не надавала лікарняних листів, на підтвердження поважності причин відсутності на роботі. Скаржником зазначено, що ОСОБА_1 повинна була надати відповідачу лікарняні листи для проведення належного звільнення і розрахунку для оформлення звільнення згідно чинного законодавства. У зв`язку з чим, TOB «Металспецпостач» провело звільнення та розрахунок відразу після отримання постанови Житомирського апеляційного суду щодо встановлення дати звільнення.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу відповідача відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу під час апеляційного розгляду справи в розмірі 10000,00 грн. 
В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому зазначив, що враховуючи всі аспекти складності справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахування часу здійснення представництва в суді та витраченого часу на підготовку матеріалів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності витрат на правничу допомогу, вважає заявлені представником позивача витрати на правничу допомогу необґрунтовано завищеними. 
Представник позивача просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.
Судом встановлено, що відповідно до наказу № 07-к від 01.07.2002 року позивач була призначена на посаду головного бухгалтера ТОВ «Металспецпостач». 
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 13 січня 2020 року у справі №295/13878/19, яке набрало законної сили 08.09.2020, позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано припиненими з 20.08.2019 трудові відносини між нею та ТОВ «Металспецпостач» у зв`язку із звільненням її з посади головного бухгалтера ТОВ «Металспецпостач» за власним бажанням на підставі п.1 ст.38 КЗпП України. Зобов`язано ТОВ «Металспецпостач» видати наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 38 КЗпП України з 20.08.2019 року, провести розрахунок при звільненні та видати належним чином оформлену трудову книжку.
На виконання рішення суду 16.09.2020 року ТОВ «Металспецпостач» видало наказ №8 про припинення трудового договору, яким ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 20.08.2019 року. 
23 вересня 2020 року відповідач провів розрахунок із позивачем, сплативши 17597,52 грн. розрахункових коштів, що вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України та ця обставина визнається стороною відповідача. 
Так, право на працю є гарантованим ст. 43 Конституції України, згідно якої, кожен має право на працю. 
У відповідності з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до ч.1 ст.47КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлено трудову книжку і провести з ним розрахунки в строки, передбачені цим кодексом.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.
Під час розгляду справи було встановлено, що позивача ОСОБА_1  звільнено з роботи 20 серпня 2019 року.У день звільнення роботодавець не провів з нею повного розрахунку. Доказів відсутності вини у невиплаті розрахункових у день звільнення позивача відповідач не надав. Заборгованість із заробітної плати в розмірі 1713,29 грнбула сплачена відповідачем лише 14 березня 2018 року. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки відповідач фактичного розрахунку з позивачем у день звільнення не провів.
Відшкодування, передбачене  ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України  така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст.117 КЗпП України.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
2)  період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
3)  ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, вищезазначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Вказана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц. 
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, є розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 35000,00 грн. 
Крім того, враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 2899,00 грн, зазначивши відповідні мотиви. 
Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.
Однак, колегія суддів дійшла висновку, що витрати на правничу допомогу, які були понесені адвокатом позивача під час апеляційного розгляду підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. 
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Надання адвокатом Перегудою А.П. позивачу адвокатських послуг при розгляді справи в апеляційному суді підтверджується, зокрема, ордером на надання правничої допомоги в Житомирському апеляційному суді, договором про надання професійної правничої допомоги від 10.11.2020 року, укладеним між адвокатом Перегудою А.П. та Федорчук Л.О, додатковим договором до договору про надання правничої допомоги від 20.08.2021, актом наданих послуг правничої допомоги відповідно до додаткового договору від 31.08.2021 на суму 10000,00 грн, квитанція до прибуткового касового ордеру №б/н від 31.08.2021 на суму 10000,00 грн (а.с.11103,105-107).
З урахуванням викладеного, враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт та часом витраченим на їх виконання, колегія суддів дійшла висновку, що заява представника позивача підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металспецпостач» залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 27 травня 2021 року– без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Металспецпостач»(код ЄДРПОУ 31600184, місцезнаходження: м. Житомир, проспект Незалежності,91/1, 10001) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови складено 02 березня 2022 року.

Головуючий Судді