КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №759/15294/20                                                                                     головуючий у І інстанції: Петренко Н.О. провадження 22-ц/824/4669/2022                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І. 

ПОСТАНОВА
Іменем України
08 лютого 2022 року                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.
за участю секретаря: Пітенко І.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу  за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 21 вересня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення факту батьківства.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року  ОСОБА_1 звернулась з вищевказаною заявою, яку обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з травня 2012 року мала близькі стосунки із                  ОСОБА_2 . 
У січні 2013 року ОСОБА_1 завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_3 . 
Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували у шлюбі, у заяві про державну реєстрацію народження дитини позивачка вказала  прізвище, власне ім`я та по батькові самостійно. 
Після народження дитини сторони не мешкали разом, однак ОСОБА_2 відвідував заявницю та дитину, проводили час як родина. ОСОБА_2 допомагав заявниці в утриманні дитини коштами, перераховуючи їх на картковий рахунок заявниці. 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання                 ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 та внесення зміни в актовий запис, під час підготовчого судового засідання ОСОБА_2 подав до суду відзив на заяву в якому не заперечував факт батьківства. 
Однак, у ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер.
Просила встановити факт батьківства, а саме, що громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3  є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Києва.
 
Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 21 вересня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням  ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права. 
Вказує, що суд першої інстанції не врахував наявність належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 являється батьком ОСОБА_3 . 
Зокрема посилається на наявність відповідних доказів в матеріалах справи №759/6965/19, які були досліджені судом першої інстанції, однак помилково не прийняті                до уваги.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги, інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.  
У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
 
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
 
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних доказів на підтвердження вказаних обсавин. 
Колегія суддів повністю погодитись з таким висновком не може з огляду на наступне.
 
Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, який не є вичерпним.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що суттєвою ознакою окремого провадження є безспірність розгляду справи. При цьому, суд, розглядаючи заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, не встановлює нових фактів, а лише підтверджує наявність або відсутність таких фактів у разі неможливості заявником одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт.
В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:
     - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;
     - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;
     - заявник не має можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
     - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, поняття «спір про право» пов`язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.
 
Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту батьківства їй необхідно для отримання соціальної допомоги на дитину.
В судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_1 здійснювала дії, щодо визначення спадкового майна померлого ОСОБА_2 , при цьому із заявою до нотаріуса не зверталась, у зв`язку із відсутність документів на підтвердження батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 . 
Таким чином, встановивши характер правовідносин вбачається спір про право, оскільки даний факт згідно змісту заяви та встановлених в судовому засіданні обставин може оспорюватись та не визнаватись заінтересованими особами, а тому має бути доведений в порядку позовного провадження.
За приписами ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції, на переконання суду апеляційної інстанції, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення заяви                    ОСОБА_1 про встановлення факту без розгляду.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що заявник не позбавлений права звернутися до суду в порядку позовного провадження з вимогою про встановлення даного факту, залучивши до участі заінтересованих осіб.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 21 вересня 2021 року скасувати.
Заяву  ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства - залишити без розгляду 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «08» лютого 2022 року.

Головуючий
 
Судді: