П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/11214/21	
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача - Турецької І. О.,
суддів - Стас Л. В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області про визнання протиправним та скасування підпункту 6.24 пункту 6 рішення від 03.06.2021 про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов`язання надати такий дозвіл

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (далі - Куяльницька сільрада), в якому просила:

-          визнати протиправним та скасувати підпункт 6.24  пункту 6  рішення №1788-VIII від 03.06.2021 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», а саме земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Куяльницької сільрада у зв`язку з неможливістю визначення її місця розташування;

-          зобов`язати Куяльницьку сільраду надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2, 0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності із пунктом «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності Куяльницької сільради, кадастровий номер: 5122983400:01:002:0206 - 61,482 га., за межами с. Коси Слобідка, або земельних ділянок кадастровий номер 5122985100:01:003:0460 - 28,5436 га., за межами с. Нестоїта, або земельної ділянки кадастровий номер 5122982500:01:001:0490 - 32,3611 га за межами с. Качурівка, чи земельної ділянки кадастровий номер 5122984800:01:002:0319 15,3873 га. за межами с. Мардарівка, Подільського району Одеської області, або за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у власність Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області: - земельна ділянка за межами населеного пункту Коси Слобідка , яка позначена на публічної кадастровій карті: КОАТУУ: 5122983400, зона: 01, квартал: 002, площею більше 29,5689 га., та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер 5122983400:01:002:0206; - земельна ділянка за межами с. Коси, яка позначена на кадастровій карті КОАТУ: 5122983400, зона: 01, квартал: 001, площа більше 10,0000 га., та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер 5122983400:01:001:0315; - земельна ділянка за межами с. Вишневе, яка позначена на Публічної кадастровій карті: архівний кадастровий номер: 5122987400:01:001:0474 загальна площа 391 998.77 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 у справі №420/5686/20 про зобов`язання Куяльницької сільради надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, сільрадою прийнято позитивне рішення №792-VIII від 25.02.2021.
Далі, як указує позивачка, земельна ділянка, на яку був наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою виявилася непридатною, що стало підставою для звернення до Куяльницької сільради з проханням скасувати рішення №792-VIII від 25.02.2021 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» та про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо інших земельних ділянок, дані про які наведені в заявлених позовних вимогах.

Рішення сільради від 03.06.2021, яким їй відмовлено в задоволенні даної заяви, позивачка вважає протиправним, адже викладені в ньому підстави щодо неможливості визначення місця розташування земельної ділянки - не відповідають дійсності. До того ж, рішення не містить жодного обґрунтування (мотивації) на підтвердження того, з яких міркувань виходив орган місцевого самоврядування при його прийнятті.

Вважаючи, що при вирішенні даного спору, суд повинен зобов`язати Куяльницьку сільраду прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно до пункту «б» частини 1 статті 121 ЗК України, позивач наголошує, у цьому спорі, повноваження органу місцевого самоврядування не є дискреційними, адже, останній не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд, згідно з законом у нього існує лише один правомірний варіант - вчинити дії, спрямовані на відновлення порушеного права.
Також позивачка заявила вимоги про встановлення судового контролю виконання судового рішення шляхом зобов`язання Куяльницької сільради надати звіт про виконання судового рішення та про стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5  500 грн.
Вимогу про встановлення судового контролю позивачка обґрунтовує приписами статті 382 КАС України, а вимоги про стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу обґрунтовуються положеннями статей 134 та 139 КАС України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Вирішуючи справу по суті та приймаючи рішення про відмову в задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив із того, що стаття 79-1 Земельного кодексу України встановлює, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності або у порядку поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера

Отже, на думку суду, якщо земельна ділянка несформована, особа яка бажає її отримати безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства повинна звернутися з клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а якщо земельна ділянка сформована, особа звертається зі заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
За твердженням суду першої інстанції проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.
Таким чином, як вважав суд, в залежності від того, яку земельну ділянку бажає отримати громадянин він повинен дотриматися відповідної процедури та надати відповідні заяви та документи.

Аналізуючи заяву позивачки на адресу Куяльницької сільради, де остання прохала надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо сформованих земельних ділянок та несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка, звертаючись із вищевказаною заявою, подала її у спосіб, невизначений статтею 118 Земельного кодексу України.
Обґрунтовуючи такий висновок, суд пояснив, що відповідно до приписів статті 118 ЗК України, в особи, яка звертається з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою наявне право обирати бажане місце розташування земельної ділянки, тобто саме на ініціатора звернення покладається визначитися з розміром та місцем розташування земельної ділянки.

За таких умов, як вважав суд, визначення заявником бажання, щоб розпорядник землі самостійно обирав місце розташування земельної ділянки, на яку надається дозвіл на розробку проекту землеустрою, положеннями Земельним кодексом України не встановлено.

Оцінюючи правомірність спірного рішення, де підставою для відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою зазначено неможливість визначення місця розташування земельної ділянки, суд указав, що така підстава є обгрнутованою, оскільки пов`язана із альтернативністю бажаного місця розташування земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду таким, що не відповідає ознакам законності та обґрунтованості ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга складається з таких підстав.

По - перше, скаржник указує, що суд першої інстанції не аргументував, чому сільрада як власник земельних ділянок та розпорядник інформації про вільні земельні ділянки не наділена повноваженнями вибору земельної ділянки для заявника, що звернувся з відповідною заявою про безоплатне отримання її у власність.

По - друге, на думку скаржника, у разі подання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки.

По - третє, ОСОБА_1 наполягає на тому, що статтею 118 Земельного кодексу України така підстава відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, як неможливість визначення місця розташування земельної ділянки - не передбачена.

Також ОСОБА_2 просить стягнути на його користь судові витрати у вигляді судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5  500 грн, які вона понесла, звертаючись до суду першої інстанції.
Витрати на професійну правничу допомогу адвоката складалися, зокрема, з надання консультацій, підготовки звернень до Куяльницької сільради, написання позову.

Від Куяльницької сільради відзив на апеляцію не надійшов.

Стаття 311 КАС України надає право суду апеляційної інстанції розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

16.06.2020 ОСОБА_1 звернулася до Куяльницької сільради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0000га. для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності за межами населених пунктів, які передано в комунальну власність Куяльницької сільраді  кадастровий номер: 5122981700:01:001:0370 - 14,9 га, 5122981700:01:001:0375 - 34 га, 5122981700:01:001:0377 - 21,3га, або іншої земельної ділянки комунальної власності Куяльницької сільради за межами населеного пункту Подільського району Одеської області.
Куяльницькою сільрадою прийняте рішення від 28.05.2020 №4545-VІІ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з відсутністю права комунальної власності на бажані земельні ділянки.

За результатами судового оскарження наведеного рішення сільради, Одеський окружний адміністративний суд, 03.09.2020, у справі №420/5686/20 ухвалив рішення, де визнав його протиправним та скасував, а також зобов`язав Куяльницьку сільраду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0000га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки кадастровий номер: 5122981700:01:001:0370 - 14,9 га, 5122981700:01:001:0375 - 34га, 5122981700:01:001:0377 - 21,3 га або іншої земельної ділянки комунальної власності Куяльницької сільради.
25.02.2021 на виконання даного судового рішення Куяльницька сільрада прийняла рішення №792-VIII про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером 5122981700:01:001:0406.
Оскільки земельна ділянка, на яку був наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою виявилася непридатною, 24.05.2021 ОСОБА_1 звернулася до Куяльницької сільради з проханням скасувати рішення №792-VIII від 25.02.2021 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» та про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо інших земельних ділянок, дані про які наведені в заявлених позовних вимогах.
Зокрема, ОСОБА_1 просила надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності з пунктом «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності Куяльницької сільради:
кадастровий номер: 5122983400:01:002:0206 - 61,482 га, за межами с. Коси Слобідка;
кадастровий номер 5122985100:01:003:0460 - 28,5436 га, за межами с. Нестоїта;
кадастровий номер 5122982500:01:001:0490 - 32,3611 га, за межами с. Качурівка;
кадастровий номер 5122984800:01:002:0319 15,3873 га, за межами с. Мардарiвка.

Також, в якості альтернативного рішення, ОСОБА_1 просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності із пунктом «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у власність Куяльницької сільраді:
- земельна ділянка за межами населеного пункту Коси Слобідка, яка позначена на публічної кадастровій карті: КОАТУУ: 5122983400, зона: 01, квартал: 002, площею більше 29,5689 га., та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер 5122983400:01:002:0206;
- земельна ділянка за межами с. Коси, яка позначена на кадастровій карті КОАТУ: 5122983400, зона: 01, квартал: 001, площа більше 10 га., та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер 5122983400:01:001:0315;
- земельна ділянка за межами села Вишневе, яка позначена на Публічної кадастровій карті: архівний кадастровий номер: 5122987400:01:001:0474 загальна площа 391 998.77 кв. м.
Підпунктом 6.24 пункту 6 рішення Куяльницької сільради №1788- VIII від 03.06.2021 ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Куяльницької сільради у зв`язку з неможливістю визначення місця розташування земельної ділянки.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на таке.

Визначаючи ключові доводи апеляції ОСОБА_1 , колегія суддів установила, що попри її звернення до сільради з двома пропозиціями: або про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, предметом оскарження, в даній справі, є рішення органу місцевого самоврядування про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо сформованих та несформованих земельних ділянок.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів зазначає таке.
Згідно з ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Пункт 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. 
У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). 
У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. 
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Окрім того, статтею 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється: - у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; - шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; - шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; - шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; - за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Згідно з частиною 6 статті 79-1  Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.
Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення.
Частиною 7 статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» унормовано таке:
- проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.
- технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.
Відповідно до статті 25 цього ж Закону документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.
Тобто, згідно з Земельним кодексом України способами формування земельної ділянки, є, у порядку відведення земельної ділянки із земель державної, комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок), шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки.
На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже частина 2 статті 79 Земельного кодексу України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар.
Підсумовуючи викладене слід відзначити, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта, а коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС/КАС України від 04 травня 2020 року по справі №802/1539/17-а, адміністративне провадження №К/9901/27888/18.

Однак, ураховуючи, що предметом позову ОСОБА_1 є порушення сільрадою, при прийнятті оскаржуваного рішення, частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, колегія суддів повинна з`ясувати чи є законною підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а саме: «неможливість визначення місця розташування земельної ділянки».

Слід зазначити, що суд першої інстанції, оцінюючи законність такої підстави, за аналізом судової практики Верховного Суду, дійшов наступних висновків.

Так, суд першої інстанції, з огляду на правові висновки постанов Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №806/1316/18, від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а, від 27.11.2019 у справі №671/464/17, від 25.04.2018 у справі №461/2132/17, від 31.07.2019 у справі №472/1286/17-ц, від 11.09.2019 у справі №472/1284/17-ц, від 04.05.2020 у справі №802/1539/17-а встановив, що поряд з прямо передбаченими законом формальними підставами для правомірного вчинення відмови органом публічної адміністрації можуть також використовуватись і суміжні причини, котрі унеможливлюють прийняття позитивного рішення на користь зацікавленої приватної особи, а саме: істотні недоліки матеріалів звернення, об`єктивна потреба віддання переваги публічним інтересам суспільства чи одного із претендентів тощо.
Тому під легальними підставами для вчинення владним суб`єктом правомірного управлінського волевиявлення у формі відмови слід розуміти, зокрема:
1) невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;
2) невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до законів нормативно-правових актів;
3) невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів;
4) невідповідність місця розташування об`єкта вимогам іншої містобудівної документації;
5) невідповідність місця розташування об`єкта вимогам схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць;
6) невідповідність місця розташування об`єкта вимогам проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів;
7) істотні недоліки матеріалів звернення;
8) потреба у віддані пріоритету публічному інтересу суспільства чи іншого учасника суспільних відносин; 
9) намір заявника - громадянина одержати у власність земельну ділянку за рахунок вже сформованого об`єкта цивільного обороту (існуючої земельної ділянки з конкретним кадастровим номером) поза межами процедури за статті 79-1 Земельного кодексу України;
10) припинення відповідного суб`єктивного права громадянина за рахунок використання у минулому тощо.

Отже, оскільки, системний аналіз змісту частин 7 та 9 статті 118, частини 8 статті 186 Земельного кодексу України засвідчує формальну вичерпність кола підстав як для вчинення владним суб`єктом волевиявлення у формі відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, так і для вчинення владним суб`єктом волевиявлення у формі відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд першої інстанції вважав, що є цілком правомірним визначення Куяльницькою сільрадою в оскаржуваному рішенні такої підстави як «неможливість визначення місця розташування земельної ділянки», адже орган місцевого самоврядування не наділений повноваженнями вибору для заявника земельної ділянки, а лише надає дозвіл на ту земельну ділянку, що зазначена в клопотанні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, що відповідно до приписів статті 118 Земельного кодексу України, в особи, яка звертається з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, наявне право обирати бажане місце розташування земельної ділянки та визначитися з її розміром.
Є правильним, як вважає суд апеляційної інстанції, довід суду першої інстанції про те, що особа, яка бажає отримати земельну ділянку у власність, не може перекладати на орган місцевого самоврядування тягар визначатися на свій розсуд на яку земельну ділянку слід видати заявнику дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Прикладом того, що не є доцільним та законним покладати на орган місцевого самоврядування обов`язок на свій розсуд обирати земельну ділянку для безоплатної передачі у власність особі, яка звернулася з відповідним клопотанням, є, зокрема, рішення Куяльницької сільради, про яке згадувалося вище, про надання згоди ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Таке рішення було прийняте на виконання судового рішення про обов`язок Куяльницької сільради надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на будь - яку вільну земельну ділянку комунальної власності.
Як випливає з матеріалів справи позивачку не влаштувала земельна ділянка на яку був виданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Варто відзначити, що особа, яка має намір отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою повинна чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.

Підтримуючи рішення суду першої інстанції, що не заборонено законодавством таке формулювання відмови в наданні згоди на виготовлення проекту землеустрою як «неможливість визначення місця розташування земельної ділянки», колегія суддів також ураховує правову позицію Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №815/4257/16 про те, що відсутність роз`яснення суб`єктом владних повноважень, в рішенні про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, підстав такої відмови не може свідчити про протиправність його рішення.

Є, на думку суду апеляційної інстанції, доречним, роз`яснити позивачці її право звернення до Куяльницької сільради з клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Тоді, у випадку відмови сільради в задоволенні такого клопотання та звернення заявниці до суду, з`являється  обов`язок суду дослідити графічні матеріали, що надаються до клопотання, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та, у передбачених земельним законодавством випадках, зобов`язати орган місцевого самоврядування надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.

Досліджуючи довід скаржниці, що у разі подання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки, колегія суддів звертає увагу про те, що це є правом, а не обов`язком суб`єкта владних повноважень. До того ж, невикористання такого права не може свідчити про протиправність, прийнятого суб`єктом владних повноважень, рішення.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

За результатами апеляційного оскарження розподіл судових витрат не передбачений.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції, що ухвалено у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для касаційного оскарження.

Керуючись статтями: 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області про визнання протиправним та скасування підпункту 6.24 пункту 6 рішення від 03.06.2021 про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов`язання надати такий дозвіл - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

                        суддя                                                             Л. В. Стас

                    суддя                                                             Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 21.01.2022.