ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2022 року
м. Харків
справа № 643/2864/18
провадження №22-ц/818/988/22
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання - Антонович А.А.,
сторони справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Мельникової І.Д. (повний текст рішення складений 28 травня 2021 року), 
УСТАНОВИВ:
Дванадцятого березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після зміни предмету якого 02.11.2020 (т.1 а.с. 1-7, 180-182) просив відступити від засади рівності часток подружжя, у порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль марки HONDA модель CIVIC, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 (надалі Автомобіль), стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 168 300 грошової компенсації вартості 3/4 частин вартості Автомобіля, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8100 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 30.01.2015 по 02.08.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у грудні 2015 року за кошти, що були подаровані з нагоди весілля, за його особисті кошти від підприємницької діяльності за 2013-2014 роки, що передували укладенню шлюбу, та за особисті кошти ОСОБА_1 , отримані від здійснення підприємницької діяльності за 2015 рік, подружжя ОСОБА_2 придбало Автомобіль , право власності на який було зареєстроване за ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу відповідач відмовилась вирішити питання щодо розподілу вказаного автомобіля, згоди про добровільний поділ автомобіля між колишнім подружжям не досягнуто. Джерелами походження коштів для купівлі спірного автомобіля є 50 % особистих коштів ОСОБА_1 , які є доходом від його підприємницької діяльності за 2013-2014 роки до вступу у шлюб з відповідачем, 25 % коштів, які є подарунком з нагоди весілля; 25% коштів, які є доходом від підприємницької діяльності за 2015 рік в період перебування у шлюбі з відповідачем. 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.05.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що під час розгляду справи ОСОБА_1 не доведений факт того, що при придбанні під час шлюбу Автомобіля його власні кошти складали 3/4 його вартості. Суд критично поставився до висновку про ринкову вартість Автомобіля, вказаної у звіті про оцінку майна, оскільки у висновку вказано, що ринкова вартість Автомобіля може складати 224400 грн. Автомобіль відповідачем проданий, тому провести судову автотоварознавчу експертизу для встановлення його вартості не можливо. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним і необґрунтованим, прийняте на підставі неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, наданих позивачем, та необґрунтованої відмови у їх прийнятті. Пославшись на недоведеність витрачання ОСОБА_1 особистих коштів на придбання Автомобіля, суд всупереч вимогам закону не надав оцінку наданим позивачем податковим деклараціям. Суд лише констатував існування податкових декларацій платника єдиного податку-фізичної особи підприємця. Надавши оцінку відповідним доказам, суд міг дійти правильного висновку про те, що Автомобіль був придбаний позивачем за кошти, які були ним отримані до укладання шлюбу.
Щодо критичного ставлення до наданого звіту про ринкову вартість майна, то позивач вважає таке ставлення безпідставним. Так як відповідачем проти волі позивача відчужила Автомобіль,  ОСОБА_1  надав суду звіт про оцінку майна від 31.01.2020, складений у відповідності до вимог закону та висновку Верховного Суду у справі № 127/7029/15-ц від 03 жовтня 2018 року. Суд не врахувавши висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах ВС, не вказавши мотиви їх незастосування та не надавши жодних підстав відмови в задоволені позову, вказав лише, що критично ставиться до висновку про ринкову вартість спірного майна. Відповідачем не було надано жодного доказу, який би спростував заявлену ринкову вартість Автомобіля.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відзив мотивований тим, що позивач при розгляді справи про розірвання шлюбу відмовився від розділу майна подружжя, про що свідчить позовна заява ОСОБА_1 у справі №643/15798-ц. Тому ОСОБА_2 у 2017 році, коли Автомобіль став не придатним до використання, реалізувала його на запчастини та металобрухт, який залишився від Автомобіля. Тому Автомобіль не може входити до складу майна, що відповідає розділу. Позивачем ігнорується факт відсутності предмета спору в натурі. Позивач приховав від суб`єкта оціночної діяльності той факт, що Автомобіль відсутній, був пошкоджений, не надав фотографій спеціалісту, які свідчать про технічні несправності Автомобіля. Оскільки спеціаліст проводив оцінку лише на підставі інформації, наданої позивачем, в натурі спеціалістом автомобіль не оглядався, суд правильно дійшов висновку, що такий звіт є оціночним судженням спеціаліста і не є безумовним доказом, що доводить обставини у справі. Суд правильно застосував норми закону про рівність часток при поділі майна подружжя, відповідно до яких тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції рівності часток, покладений на того з подружжя хто її скасовує. Позивачем таких доказів не надано.
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах вимог, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 належить задовольнити частково. 
Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Як установлено судовим розглядом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2015 по 02.08.2017, що підтверджується копією рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.08.2017 у справі № 643/15798/16-ц (т.1 а.с. 12-13). 
Другого грудня 2015 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6349/1/15 набула право власності на Автомобіль, що підтверджується також копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (т.1 а.с. 22-23, 70). 
ОСОБА_2 у наданих суду першої інстанції поясненнях 05.11.2020 (т.1 а.с. 230-232) та у відзиві на апеляційну скаргу (т.2 а.с. 11) пояснила, що Автомобіль отримав значні ушкодження, ОСОБА_1 у позовній заяві у справі № 643/15798/16-ц вказав, що у нього відсутній спір щодо майна з ОСОБА_2 . Тому у 2017 році ОСОБА_2 продала Автомобіль на металобрухт та запчастини у зв`язку з неможливістю його подальшої експлуатації. На підтвердження пошкоджень Автомобіля ОСОБА_2 надала суду фотокартки (т.1 а.с. 227-229).
Статтею 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
Оскільки Автомобіль був придбаний ОСОБА_2 у власність під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , Автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За відсутності у матеріалах справи доказів відчуження ОСОБА_2 Автомобіля, у суду немає підстав уважати, що право власності ОСОБА_2 на Автомобіль припинилося. 
ОСОБА_1 обґрунтовуючи необхідність стягнення на свою користь ѕ частин вартості Автомобіля, посилається на те, що 50 % вартості Автомобіля було сплачено при його купівлі з особистих коштів ОСОБА_1 , які є доходом від його підприємницької діяльності за 2013-2014 роки до вступу у шлюб з ОСОБА_2 , 25 % коштів є подарунком з нагоди весілля; 25% коштів є доходом від підприємницької діяльності за 2015 рік в період перебування у шлюбі з відповідачем. 
На підтвердження вказаних пояснень ОСОБА_1 надає податкові декларації фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 за 2015, 2014, 2013 роки, копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи – підприємця серії В03 № 890536, витяг № 1520343404763 з Реєстру платників єдиного податку (т.1 а.с. 14-21).
Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що зазначені докази підтверджують сплату ОСОБА_1 ѕ вартості Автомобіля при його купівлі за його особисті кошти. Вказані докази підтверджують лише те, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа – підприємець, є платником єдиного податку, мав дохід у 2013 – 2015 роках у певному розмірі. Зазначені докази не підтверджують напрямок витрачання ОСОБА_1 отриманих у якості доходу коштів, спрямування їх саме на придбання Автомобіля. 
У частині першій статті 61 Сімейного кодексу України (надалі СК України) передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Встановивши, що Автомобіль придбаний під час перебування сторін у шлюбі, суд уважає, що це майно набуло статусу спільної сумісної власності подружжя під час його придбання.
Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
При цьому відповідно до частин першої, другої статті 71 СК України, частини другої статті 364 ЦК України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Вирішуючи питання вартості Автомобіля, місцевий суд, виходив з того, що наданий позивачем звіт про оцінку Автомобіля від 30.01.2020, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , не може слугувати належним доказом вартості Автомобіля на час розгляду справи. В указаному звіті вказано, що ринкова вартість Автомобіля (без урахування ПДВ) на дату оцінки може складати 224 400 грн (т.1 а.с. 193-214). 
Харківський апеляційний суд погоджується з тим, що вказані у звіті від 30.01.2020 відомості щодо ринкової вартості Автомобіля не можуть вважатися належними. Як указано у звіті при його складенні загальний стан Автомобіля суб`єкту оціночної діяльності був не відомий, оцінювач особисто не проводив огляд КТЗ. 
З тексту звіту вбачається, що базою для визначення вказаної у звіті ринкової вартості Автомобіля виступили загальні показники вартості автомобіля з похибкою на певні коефіцієнти. 
З наданих відповідачем світлин Автомобіля вбачається, що він зазнав значних механічних ушкоджень (т.1 а.с. 227-229). У суб`єкта оціночної діяльності даних про такі механічні ушкодження при складенні звіту 30.01.2020 не було. Тому не можна вважати, що вказана у звіті від 30.01.2020 ринкова вартість Автомобіля відповідає дійсній ринковій вартості Автомобіля на час розгляду справи № 643/2864/18. 
Таким чином, Харківський апеляційний суд уважає, що доведеним у справі № 643/2864/18 є належність Автомобіля на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Тому позов ОСОБА_1 про поділ Автомобіля як майна подружжя підлягає задоволенню, за кожною зі сторін у справі належить визнати право власності на Ѕ частину Автомобіля. 
При цьому суд позбавлений можливості задовольнити позов ОСОБА_1 про припинення права власності на належну йому частку у спільному майні та стягнення матеріальної компенсації. У матеріалах цивільної справи № 643/2864/18 відсутні належні та допустимі докази ринкової вартості Автомобіля та його продажу на металобрухт на час розгляду справи.
Так згідно даних Територіального сервісного центру № 6349 Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства Внутрішніх Справ України від 26.05.208 ( а.с. 69) та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, спірний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_2 . Подані нею фотокартки та пояснення беззаперечно не свідчать про його фізичне знищення та відчуження за умови того, що позивач зазначений факт не визнає та наполягає на його поділі. 
Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запречень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статей 77-81, 89 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази фізичного знищення автомобілю та його відчуження відповідачкою суд дійшов помилкового висновку про те, що спірний автомобіль був проданий відповідачем. 
З огляду на вищезазначене апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_1 , належить задовольнити частково, рішення суду від 20.05.2021 – скасувати з ухваленням нового судового рішення. Позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково, визнавши за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину автомобіля за кожним. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 травня 2021 року скасувати, ухвалити нову постанову.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на автомобіль HONDA модель CIVIC, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , по Ѕ частині за кожним. 
В задоволенні позову в іншій частині відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 14 лютого 2022 року. 
Головуючий                                                                О.Ю.Тичкова

Судді                                                                        О.В. Маміна

                                                                       Н.П. Пилипчук