ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 січня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/1822/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Бєляновського В.В., Філінюка І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги 
1) Приватного підприємства "ВЕК Стандарт"
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу"
на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 (суддя суду першої інстанції – Шаратов Ю.А., час і місце оголошення рішення: 08.10.2021 (повний текст складено – 25.10.2021), м. Одеса, просп. Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області)
по справі № 916/1822/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" 
до Приватного підприємства "ВЕК Стандарт" 
про стягнення 214 659,68 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства «ВЕК Стандарт» (далі - Відповідач) про стягнення 214 659,68 грн., з якої 50 234,69 грн. – пеня в розмірі одинарної облікової ставки НБУ; 29 507,21 грн. – інфляційні втрати, 19 657,78 грн. – 3 % річних, 115  260,00 грн. – штраф 10 %.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 позов задоволено частково; стягнуто з Приватного підприємства «ВЕК Стандарт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» 22 045,03 грн.– пені, 29 507,21 грн. – інфляційних втрат, 19 657,78 грн. – 3 % річних, 57 630,00 грн. – штраф 10 %, витрати на сплату судового збору в розмірі 3  127,82 грн. та витрати на сплату професійної правничої допомоги в розмірі 16 999,50 грн.; відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» до Приватного підприємства «ВЕК Стандарт» в частині стягнення суми пені в розмірі 28 189,67 грн. та штрафу 10 % в розмірі 57 630,00 грн.
Задовольняючи позов у частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що наведений позивачем розрахунок є вірним, а відповідачем було порушено строк виконання грошового зобов`язання.
Частково задовольняючи вимоги в частині стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок позивача було виконано з порушенням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, а саме пеню було нараховано на строк більше ніж 6 місяців. Окрім того, суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість зменшення пені та штрафу на 50 %.
Суд першої інстанції також дійшов до висновку, що з огляду на часткове задоволення позовних вимог, підлягають відшкодуванню та стягненню з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог без врахування зменшення розміру пені та штрафу в розмірі 16 999,50 грн.

12.11.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного підприємства "ВЕК Стандарт" на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21.
Апелянт зазначає, що розрахунки інфляційних збитків за час прострочення оплати зроблені Позивачем з помилками, а судом першої інстанції ці помилки не враховано.
Приватне підприємство «ВЕК Стандарт» вважає, що суд першої інстанції не повною мірою врахував конкретні обставини справи, а саме поведінку Відповідача та ступень виконання зобов`язання, а саме 100 % погашення заборгованості.
Відповідач також зазначає, що  прострочка виконання грошового зобов`язання у березні 2020 при постачанні партій товару за специфікаціями № 7 та 8 (204 т на суму 1 152  600 грн.) було обумовлено двома об`єктивними факторами, що знаходилися поза волею та можливостями Відповідача: 
а) різке зростання, а потім падіння цін на вугілля, в зв`язку з різким коливанням курсу гривня-долар;
б) заходи з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, встановлені постановами КМУ від 11 березня 2020 р № 211, від 16 березня 2020 р. № 215, від 9 грудня 2020 р. № 1236, якими була заборонена з 17 березня 2020 р. робота суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, тобто фактично паралізували роботу Відповідача і можливість населення закупати вугілля для побутових потреб з березня по вересень 2020 року.
Відповідач також посилався на наявність усної домовленості між Позивачем та Відповідачем про сплату заборгованості за вугілля в міру реалізації населенню без застосування санкцій, оскільки постачання товару за Специфікаціями № 7 та № 8 у кількості 3 вагонів зроблено без письмових заявок Відповідача (Покупця за Договором, п.4.2 Договору).
Окрім того, відповідач вказав, що позивач не надав доказів, що порушення зобов`язання Відповідачем завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.
Керуючись викладеним вище, відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21 в частині застосування до спірних правовідносин штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості, пені та 3% річних, у задоволенні позову у частині стягнення з Відповідача у заявленому у рішенні суду розміру інфляційних збитків у сумі 29 507,21 грн. – відмовити.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/1822/21 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді – Бєляновський В.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2021.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ВЕК Стандарт" на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21; розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "ВЕК Стандарт" на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 10.12.2021. 

29.11.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21.
Позивач вказує, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено наявності достатніх підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, а саме не надано взагалі ніяких доказів критичного фінансово-господарського стану Відповідача; матеріали справи не містять підтвердження відсутності коштів на банківських рахунках ПП «ВЕК СТАНДАРТ» та Господарським судом Одеської області при розгляді справи не з`ясовано чи були взагалі Позивачу спричинені збитки в зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх обов`язків за даним договором, та чи вживались Відповідачем заходи до виконання його зобов`язань.
Позивач також вказав, що починаючи з лютого 2020 року періоди прострочення та суми, як для Позивача були дуже значні. Оскільки за Специфікацією № 7 Відповідач мав був здійснити оплату в повному обсязі до 13.02.2020 включно, але повністю за даною Специфікацією сплатив лише 09.09.2020, та за Специфікацією № 8 Відповідач мав був здійснити оплату в повному обсязі до 16.03.2020 року включно, але повністю за даною Специфікацією розрахувався лише 09.03.2021 року. Тобто, виходячи з даного прикладу прострочка Відповідача мала місце від 7 місяців до 12 місяців.
Керуючись викладеним вище, позивач просить рішення Господарського суду Одеської області від 08 жовтня 2021 року по справі №916/1822/21 скасувати в частині відмови стягнення суми пені в розмірі 28 189,67 грн. та штрафу 10 % в розмірі 57 630,00 грн. та постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити в даній частині стягнення з Приватного підприємства «ВЕК СТАНДАРТ» суму пені в розмірі 28 189,67 грн. та штрафу 10 % в розмірі 57 630,00 грн.; в іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 08 жовтня 2021 року по справі №916/1822/21 залишити без змін.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/1822/21 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді – Бєляновський В.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.11.2021.
Окрім того, разом з апеляційною скаргою було подано клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" про поновлення строку для надання додаткового доказу по справі, а саме претензії-вимоги вих. 20/1 від 20.04.2020 про стягнення заборгованості за договором.
Дане клопотання обґрунтовано тим, що зазначений вище доказ підтверджує те, що у зв`язку з недотриманням відповідачем умов договору та строків оплати, позивач також не мав можливості розрахуватись з іншими контрагентами та на підставі цього у Апелянта на той час виникла прострочка по оплаті, однак позивач при розгляді даної справи в Господарському суді Одеської області навіть не думав надавати даний доказ. Оскільки, Відповідач у своєму відзиві просив саме взагалі відмовити в стягненні пені, штрафу та інфляційних втрат, але ніяк не зменшити їх.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21; об`єднано апеляційні скарги Приватного підприємства "ВЕК Стандарт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" в одне провадження для сумісного розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу", а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 20.12.2021; запропоновано Приватному підприємству "ВЕК Стандарт" надати свої міркування або заперечення щодо клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" про поновлення строку для надання додаткового доказу по справі, а саме претензії-вимоги вих. 20/1 від 20.04.2020 про стягнення заборгованості за договором; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21.
10.12.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" надійшов відзив на апеляційну скаргу на Приватного підприємства "ВЕК Стандарт" на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21.
Позивач вказує, що наведені відповідачем в тексті апеляційної скарги суми є необґрунтованими, а також відповідачем не було додано ніякого розрахунку на підтвердження даних сум.
Позивач також зазначає, що погашення заборгованості відбулось з порушенням строків, встановлених умовами договору.
Позивач вважає хибними посилання відповідача на введення на території України карантину, оскільки за Специфікацією № 7 Відповідач мав був здійснити оплату в повному обсязі до 13.02.2020 включно та за Специфікацією № 8 Відповідач мав був здійснити оплату в повному обсязі до 16.03.2020 включно, тобто введення на території України карантинних обмежень з 17.03.2020 взагалі не має відношення до зобов`язань Відповідача щодо строків оплати за поставлений Товар.
Керуючись викладеним вище, позивач просить відмовити в повному обсязі в задоволенні вимог апеляційної скарги Приватного підприємства "ВЕК Стандарт" на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21.
16.12.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства "ВЕК Стандарт" надійшли заперечення на клопотання позивача про поновлення строку для надання додаткового доказу по справі.
Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 17.11.2021, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ВЕК Стандарт" на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21, направлялася на електронну адресу позивача та відповідача 22.11.2021 та була отримана в цей же день, що підтверджується роздруківками з електронної пошти та довідкою секретаря судового засідання. 
Копія ухвали апеляційного господарського суду від 06.12.2021, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21, направлялася на електронну адресу позивача та відповідача 08.12.2021 та була отримана в цей же день, що підтверджується роздруківками з електронної пошти та довідкою секретаря судового засідання.
Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2021, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ВЕК Стандарт" на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 19.11.2021. Ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2021, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 07.12.2021. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)
Тобто учасники справи були повідомлені належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційних скарг в письмовому провадженні без виклику сторін.
Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку для надання додаткового доказу по справі, а саме претензії-вимоги вих. 20/1 від 20.04.2020 про стягнення заборгованості за договором, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дану претензію-вимогу вих. 20/1 від 20.04.2020 про стягнення заборгованості за договором до суду першої інстанції в якості доказу позивач не надав.
Також позивачем не було наведено виняткових причин неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції, адже даний доказ датується ще 20.04.2020, а з позовною заявою до суду позивач звернувся 25.06.2021, тобто на момент подачі позову у позивача був наявний даний доказ.

Фактичні обставини, встановлені судом.

01.02.2019 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір поставки № 0102                    (далі – Договір від 01.02.2019) /т.1 а.с. 27-33/.
Відповідно до п. 1.1. Договору від 01.02.2019 на умовах, викладених в договорі, постачальник (Позивач) зобов`язався поставити вугільну продукцію, а покупець (Відповідач) прийняти та оплатити поставлений товар. 
Пунктом 1.2. Договору від 01.02.2019 встановлено, що найменування, номенклатура, асортимент, якість, кількість, ціна і умови оплати, терміни і умови поставки товару визначаються сторонами у Специфікаціях, які після їх підписання сторонами є невід`ємною частиною цього договору. 
Відповідно до п. 1.3. Договору від 01.02.2019 поставка товару здійснюється партіями. Під партією товару розуміється кількість товару, відвантаженого протягом однієї залізничної доби та/або перевезеного по одному маршруту за одним товаросупровідним документом.
Згідно з п. 2.1. Договору від 01.02.2019 фактична ціна поставленого товару є договірною і визначається виходячи з ціни, яка узгоджена сторонами в Специфікаціях до цього договору, з урахуванням цінових поправок (знижок, надбавок), зазначених у Специфікаціях, якщо такі мають місце.
Відповідно до п. 2.2. Договору від 01.02.2019 загальна сума договору складається з вартості всього товару (партій товару), що поставляється відповідно до специфікацій до даного договору. 
Пунктом 2.4. Договору встановлено, що датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. 
Відповідно до п. 2.5. Договору при наявності заборгованості покупця перед постачальником за поставлений товар всі грошові кошти, що надходять на розрахунковий рахунок постачальника від покупця, зараховуються в рахунок погашення заборгованості покупця незалежно від призначення платежу, зазначеного в платіжному дорученні.
Відповідно до пункту 6.2 Договору від 01.02.2019 при простроченні оплати поставленого товару покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та пеню в розмірі одинарної облікової ставки Національного банку України, що діє на момент прострочення, від суми невиконаного в строк зобов`язання за кожен календарний день прострочення платежу, а також сплатити постачальнику 3 % річних від суми заборгованості за користування чужими грошовими коштами за весь період прострочення оплати поставленого товару.
Відповідно до пункту 6.3 Договору від 01.02.2019 додатково в разі прострочення оплати поставленої партії товару більш ніж на 60 календарних днів покупець на письмову вимогу постачальника сплачує останньому штраф у розмірі 10 % річних від суми заборгованості.
03.01.2020 між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поставки № 0102 від 01.02.2019 / т.1 а.с. 34/ щодо заміни реквізитів сторін договору.
Частинами першою та другою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства,                                                            а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).  

Що стосується Специфікації від 01.02.2019 № 1 до Договору поставки № 0102                  від 01.02.2019 / т.1 а.с. 35/.
Згідно із пунктами 2, 7, 8 Специфікації № 1 сума поставки по цій Специфікації складає 402 500,28 грн. – з ПДВ, +/- 10 %, в залежності від кількості поставленого Вугілля. Умови оплати: 50 % передоплата за товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника від вартості партії товару згідно виставленого рахунку-фактури, інші 50 % -            по факту прибуття товару на станцію призначення (ст. Білгород-Дністровський, код 403206). Строк поставки: лютий 2019 року.
Позивачем виставлено Відповідачу рахунок на оплату від 01.02.2019 № 31 на загальну суму 400 200,28 грн. /т.1 а.с. 43/
На виконання Специфікації № 1 Позивачем поставлено Відповідачу товар на загальну суму 400 200,28 грн., що підтверджується видатковою накладною від 03.02.2019 № 25             /а.с. 52/ та Актом приймання-передачі від 03.02.2019 № 25 /т.1 а.с. 61/
Відповідачем сплачено за товар 400 200,28 грн. відповідно до Специфікації № 1,               що підтверджується платіжним дорученням від 08.02.2019 № 2 /т.1 а.с. 79/.

Що стосується Специфікації від 04.03.2019 № 2 до Договору поставки № 0102                    від 01.02.2019 /т.1 а.с. 36/.
Згідно із пунктами 2, 7, 8 Специфікації № 2 сума поставки по цій Специфікації складає 392 000,28 грн. – з ПДВ, +/- 10 %, в залежності від кількості поставленого Вугілля. Умови оплати: 100 % передоплати за Товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Строк поставки: березень 2019 року.
Позивачем виставлено Відповідачу рахунок на оплату від 01.04.2019 № 69 на загальну суму 387 800,28 грн. /т.1 а.с. 44/
На виконання Специфікації № 2 Позивачем поставлено Відповідачу товар на загальну суму 387 800,28 грн., що підтверджується видатковою накладною від 01.04.2019 № 55 /а.с. 53/ та Актом приймання-передачі від 01.04.2019 № 55 /т.1 а.с. 62/
Відповідачем сплачено за товар 387 800,28 грн. відповідно до Специфікації № 2,                що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:
380 000,00 грн. – від 07.03.2019 № 8 /т.1 а.с. 70/;
7 800,00 грн. – від 10.04.2019 № 18 /т.1 а.с. 71/.

Що стосується Специфікації від 11.07.2019 № 3 до Договору поставки № 0102                  від 01.02.2019 /т.1 а.с. 37/.
Згідно із пунктами 2, 7, 8 Специфікації № 3 сума поставки по цій Специфікації складає 434 000,28 грн. – з ПДВ, +/- 10 %, в залежності від кількості поставленого Вугілля. Умови оплати: 50 % передоплата за товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника від вартості партії товару згідно виставленого рахунку-фактури, інші 50 % -          по факту постачання товару на станцію призначення. Строк поставки: липень-серпень 2019 року.
Позивачем виставлено Відповідачу рахунок на оплату від 03.08.2019 № 99 на загальну суму 421 600,27 грн. /т.1 а.с. 45/
На виконання Специфікації № 3 Позивачем поставлено Відповідачу товар на загальну суму 421 600,27 грн., що підтверджується видатковою накладною від 03.08.2019 № 83              /а.с. 54/ та Актом приймання-передачі від 03.08.2019 № 83 /т.1 а.с. 63/
Відповідачем сплачено за товар 421 600,27 грн. відповідно до Специфікації № 3,                що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:
100 000,00 грн. - платіжне доручення від 15.07.2019 № 7 /т.1 а.с. 72/; 
150 000,00 грн. – платіжне доручення від 06.08.2019 № 12 /т.1 а.с. 73/;
120 000,00 грн. – платіжне доручення від 09.08.2019 № 13 /т.1 а.с. 74/;
1 600,27 грн. – платіжне доручення від 14.08.2019 № 16 /т.1 а.с. 75/;
50 000,00 грн. – платіжне доручення від 14.08.2019 № 15 /т.1 а.с. 76/.

Що стосується Специфікації від 19.08.2019 № 4 до Договору поставки № 0102                      від 01.02.2019 /т.1 а.с. 38/.
Згідно із пунктами 2, 7, 8 Специфікації № 4 сума поставки по цій Специфікації складає 357 000,00 грн. – з ПДВ, +/- 10 %, в залежності від кількості поставленого вугілля. Умови оплати: на протязі 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати постачання товару на станцію призначення. Строк поставки: вересень 2019 року.
Позивачем виставлено Відповідачу рахунок на оплату від 02.09.2019 № 108 на загальну суму 346 800,00 грн. /т.1 а.с. 46/
На виконання Специфікації № 4 Позивачем поставлено Відповідачу товар на загальну суму 346 800,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 02.09.2019 № 116              /т.1 а.с. 55/ та Актом приймання-передачі від 02.09.2019 № 116 /т.1 а.с. 116/
Відповідачем сплачено за товар 346 800,00 грн. відповідно до Специфікації № 4,               що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:
70 000,00 грн. – від 04.09.2019 № 23 /т.1 а.с. 77/;
90 000,00 грн. – від 10.09.2019 № 26 /т.1 а.с. 78/;
100 000,00 грн. – від 17.09.2019 № 27 /т.1 а.с. 80/;
86 800,00 грн. – від 20.09.2019 № 33 /т.1 а.с. 81/.

Що стосується Специфікації від 01.11.2019 № 5 до Договору поставки № 0102                      від 01.02.2019 /т.1 а.с. 39/.
Згідно із пунктами 2, 7, 8 Специфікації № 5 сума поставки по цій Специфікації складає 399 000,00 грн. – з ПДВ, +/- 10 %, в залежності від кількості поставленого Вугілля. Умови оплати: на протязі 10 (десяти) календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення. Строк поставки: листопад 2019 року.
Позивачем виставлено Відповідачу рахунок на оплату від 11.11.2019 № 184 на загальну суму 387 600,00 грн. /т.1 а.с. 47/
На виконання Специфікації № 5 Позивачем поставлено Відповідачу товар на загальну суму 387 600,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 11.11.2019 № 156               /т.1 а.с. 56/ та Актом приймання-передачі від 11.11.2019 № 156 /т.1 а.с. 65/.
Відповідачем сплачено за товар 387 600,00 грн. відповідно до Специфікації № 5,             що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:
15 000,00 грн. – від 04.11.2019 № 46 /т.1 а.с. 82/;
75 000,00 грн. – від 15.11.2019 № 53 /т.1 а.с. 83/;
100 000,00 грн. – від 15.11.2019 № 52 /т.1 а.с. 84/;
40 000,00 грн. – від 22.11.2019 № 55 /т.1 а.с. 85/;
90 000,00 грн. – від 26.11.2019 № 56 /т.1 а.с. 86/;
175 000,00 грн. – від 26.11.2019 № 57 /т.1 а.с. 87/.

Що стосується Специфікації від 11.11.2019 № 6 до Договору поставки № 0102 від 01.02.2019 /т.1 а.с. 40/.
Згідно із пунктами 2, 7, 8 Специфікації № 6 сума поставки по цій Специфікації складає 357 000,00 грн. – з ПДВ, +/- 10 %, в залежності від кількості поставленого Вугілля. Умови оплати: на протязі 10 (десяти) календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення. Строк поставки листопад 2019 року.
Позивачем виставлено Відповідачу рахунок на оплату від 21.11.2019 № 204 на загальну суму 349 095,00 грн. /т.1 а.с. 48/.
На виконання Специфікації № 6 Позивачем поставлено Відповідачу товар на загальну суму 349 095,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 21.11.2019 № 169           /т.1 а.с. 57/ та Актом приймання-передачі від 21.11.2019 № 169 /т.1 а.с. 66/.
Відповідачем сплачено за товар 349 095,00 грн. відповідно до Специфікації № 6,                 що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:
107 400,00 грн. (залишок) - від 26.11.2019 № 57 /т.1 а.с. 87/;
99 095,00 грн. – від 29.11.2019 № 58 /т.1 а.с. 88/;
142 600,00 грн. – від 03.12.2019 № 59 /т.1 а.с. 89/.

Що стосується Специфікації від 09.01.2020 № 7 до Договору поставки № 0102 від 01.02.2019 /т.1 а.с. 41/.
Згідно із пунктами 2, 7, 8 Специфікації № 7 сума поставки по цій Специфікації складає 1 173 600,00 грн. – з ПДВ, +/- 10 %, в залежності від кількості поставленого Вугілля. Умови оплати: 30 % - передоплата, 70 % - на протязі 10 (десяти) календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення. Строк поставки: січень-лютий 2020 року.
Позивачем виставлено Відповідачу рахунок на оплату від 03.02.2020 № 70 на загальну суму 367 200,00 грн. /т.1 а.с. 49/
На виконання Специфікації № 7 Позивачем поставлено Відповідачу товар на загальну суму 367 200,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 03.02.2019 № 44             /т.1 а.с. 58/ та Актом приймання-передачі від 03.02.2020 № 44 /т.1 а.с. 67/
Відповідачем сплачено за товар 367 200,00 грн. відповідно до Специфікації № 7,              що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: 
30 000,00 грн. – платіжне доручення від 18.05.2020 № 89 /т.1 а.с. 90/;
60 000,00 грн. – платіжне доручення від 19.05.2020 № 94 /т.1 а.с. 91/;
50 000,00 грн. – платіжне доручення від 09.06.2020 № 99 /т.1 а.с. 92/; 
40 000,00 грн. – платіжне доручення від 02.07.2020 № 106 /т.1 а.с. 93/;
60 000,00 грн. – платіжне доручення від 09.07.2020 № 107 /т.1 а.с. 94/;
60 000,00 грн. – платіжне доручення від 21.07.2020 № 111 /т.1 а.с. 95/;
60 000,00 грн. – платіжне доручення від 03.08.2020 № 120 /т.1 а.с. 96/;
90 000,00 грн. – платіжне доручення від 08.09.2020 № 132 /т.1 а.с. 97/.

Що стосується Специфікації від 21.02.2020 № 8 до Договору поставки № 0102                     від 01.02.2019 /т.1 а.с. 42/.
Згідно із пунктами 2, 7, 8 Специфікації № 8 сума поставки по цій Специфікації складає 785 400,00 грн. – з ПДВ, +/- 10 %, в залежності від кількості поставленого Вугілля. Умови оплати: на протязі 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення. Строк поставки: лютий-березень 2020 року.
Позивачем виставлено Відповідачу рахунок на оплату від 28.02.2020 № 86 на загальну суму 397 800,00 грн. /т.1 а.с. 50/.
На виконання Специфікації № 8 Позивачем поставлено Відповідачу товар на загальну суму 397 800,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 28.02.2020 № 57              /т.1 а.с. 59/ та Актом приймання-передачі від 28.02.2020 № 57 /т.1 а.с. 68/
Відповідачем сплачено за товар 397 800,00 грн. відповідно до Специфікації № 8,              що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:
82 800,00 грн. (залишок) - платіжне доручення від 08.09.2020 № 132 /т.1 а.с. 97/;
57 200,00 грн. – платіжне доручення від 21.09.2020 №139 /т.1 а.с. 98/
55 000,00 грн. – платіжне доручення від 21.09.2020 № 140 /т.1 а.с. 99/
100 000,00 грн. – від 13.10.2020 № 147 /т.1 а.с. 100/
74 000,00 грн. – від 29.10.2020;
75 000,00 грн. – від 16.11.2020 № 166 /т.1 а.с. 101/.
Позивачем виставлено Відповідачу рахунок на оплату від 02.03.2020 № 87 на загальну суму 387 600,00 грн. /т.1 а.с. 51/
На виконання Специфікації № 8 Позивачем поставлено Відповідачу товар на загальну суму 387 600,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 02.03.2020 № 58              /а.с. 60/ та Актом приймання-передачі від 02.03.2020 № 58 /т.1 а.с. 69/
Відповідачем сплачено за товар 387 600,00 грн. відповідно до Специфікації № 8,               що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:
46 200,00 грн. (залишок) – від 16.11.2020 № 166 /т.1 а.с. 101/;
145 000,00 грн. – від 17.11.2020 № 168 /т.1 а.с. 102/;
40 000,00 грн. – від 18.11.2020 № 169 /т.1 а.с. 104/;
17 000,00 грн. – від 30.11.2020 № 174 /т.1 а.с. 103/;
77 000,00 грн. – від 08.12.2020 № 179 /т.1 а.с. 105/;
30 000,00 грн. – від 23.12.2020 № 180 /т.1 а.с. 106/;
32 400,00 грн. – від 09.03.2021 № 208 /т.1 а.с. 107/.

Отже Відповідач повністю розрахувався за поставлений товар, але з пропуском встановленого строку.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється                               від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів перевірила розрахунок 3 % річних за прострочення оплати за Договором                           від 01.02.2019 та встановила, що розрахунок наведений позивачем є арифметично вірним та відповідає вимогам законодавства та умовам договору, тому 3 % річних за періоди з 01.02.2019 по 09.03.2021 складає суму в розмірі 19 657,78 грн. Відповідач не навів жодних заперечень щодо наданого позивачем розрахунку 3% річних ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Щодо розрахунку інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Враховуючи заперечення відповідача проти наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат, колегія суддів здійснила власний розрахунок.
Видаткова накладна	Сума боргу	Період прострочення	Сукупний індекс інфляції	Збитки від інфляції	
№ 44 від 03.02.2020	367  200,00 грн.	Лютий – Травень 2020  року	1,01605486	5  895,34 грн.	
№ 44 від 03.02.2020	227  200,00 грн.	Червень 2020 року	1,002	454,40 грн.	
№ 44 від 03.02.2020	127  200,00 грн.	Липень 2020 року	0,994	0,00 грн.	
№ 44 від 03.02.2020	7  200,00 грн.	Серпень 2020 року	0,998	0,00 грн.	
№ 57 від 28.02.2020	397  800,00 грн.	Березень – Серпень 2020 року	1,01299347	5168,80 грн.	
№ 57 від 28.02.2020	315  000,00 грн.	Вересень 2020 року	1,005	1 575,00 грн.	
№ 57 від 28.02.2020	102  800,00 грн.	Жовтень 2020 року	1,01	1 028,00 грн.	
№ 57 від 28.02.2020	28  800,00 грн.	Листопад 2020 року	1,013	374,40 грн.	
№ 58 від 02.03.2020	387  600,00 грн.	Квітень – Листопад 2020 року	1,033333941	12  920,24 грн.	
№ 58 від 02.03.2020	62  400,00 грн.	Грудень 2020 року	1,009	561,90 грн.	
№ 58 від 02.03.2020	32  400,00 грн.	Січень – Лютий 2021 року	1,02313	749,91 грн.	
 	28  727,99 грн.	

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем було невірно здійснено розрахунок збитків від інфляції за липень та серпень 2020 року за видатковою накладною № 44 від 03.02.2020, оскільки не було враховано, що у даному періоді була дефляція, отже сума збитків від інфляції у даному періоді становила 0,00 грн.
Посилання відповідача на те, що збитки від інфляції за даний період необхідно рахувати зі знаком мінус, не приймаються колегіє суддів до уваги.
Окрім того, позивачем було допущено арифметично помилку від час розрахунку збитків від інфляції за період з квітня по листопад 2020 року за видатковою накладною № 58 від 02.03.2020.
Керуючись викладеним вище, колегія суддів зазначає, що підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 28  727,99 грн. та вважає за потрібне змінити оскаржуване рішення в частині стягнення збитків від інфляції на суму 779,22 грн. Апеляційна скарга відповідача у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягненні пені та штрафу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом застосування штрафних санкцій.
Згідно із частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до пункту 6.2 Договору від 01.02.2019 при простроченні оплати поставленого товару покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та пеню в розмірі одинарної облікової ставки Національного банку України, що діє на момент прострочення, від суми невиконаного в строк зобов`язання за кожен календарний день прострочення платежу, а також сплатити постачальнику 3 % річних від суми заборгованості за користування чужими грошовими коштами за весь період прострочення оплати поставленого товару.
Тобто, у даному випадку застереження про нарахування за весь період прострочення оплати поставленого товару стосується лише 3% річних від суми заборгованості за користування чужими грошовими коштами.
Отже сторони не передбачили більший строк нарахування штрафних санкцій, ніж шість місяців. 
Колегія суддів перевірила наданий позивачем розрахунок пені за прострочення оплати за Специфікаціями № 1 - № 6 до Договору від 01.02.2021 за періоди з 01.02.2019 по 02.12.2019 та вважає, що він виконаний з урахуванням вимог законодавства та є арифметично вірним, тому сума пені, що підлягає стягненню з відповідача за даний період, складає 2 534,58 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем нараховано пеню за прострочення оплати за Специфікаціями № 7 та № 8 до Договору від 01.02.2021 за періоди з 03.02.2020 по 17.09.2020, без урахування положень ч. 6 ст. 232 ГК України, тобто у період, що перевищує 6 місяців.
Колегія суддів перевірила здійснений судом першої інстанції розрахунок пені за прострочення оплати за Специфікаціями № 7 та № 8 до Договору від 01.02.2021 за періоди з 03.02.2020 по 17.09.2020 та вважає, що даний розрахунок є арифметично вірним, виконаний з дотриманням вимог законодавства та договору, зокрема з врахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України. Таким чином, сума пені, що підлягає стягненню за Специфікаціями № 7 та № 8 до Договору від 01.02.2021 за періоди з 03.02.2020 по 17.09.2020, складає 41 931,29 грн.
Отже загальна сума пені за прострочення оплати з Договором від 01.02.2019, що підлягає стягненню з відповідача, складає 44 465,87 грн. 
Апелянти не наводили жодних заперечень щодо правильності розрахунку пені, здійсненого судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 6.3 Договору від 01.02.2019 додатково в разі прострочення оплати поставленої партії товару більш ніж на 60 календарних днів покупець на письмову вимогу постачальника сплачує останньому штраф у розмірі 10 % річних від суми заборгованості. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що штраф 10 % за прострочення оплати за Договором від 01.02.2019 більш ніж на 60 календарних днів складає 115 260,00 грн. 
Апелянт в особі відповідача жодним чином не заперечував проти правильності розрахунку позивачем суми штрафу.

Щодо висновків суду першої інстанції про можливість зменшення пені та штрафу, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першої статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно із частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків,                       та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.
У постановах Верховного Суду від 04.06.2018 у справі № 908/1453/14, від 21.01.2021 у справі № 927/704/19, від 30.03.2021 у справі 902/538/18 визначено, що обставинами, на які сторони справи можуть посилатися при розгляді питання про зменшення неустойки, є:
- критичний фінансово-господарський стан суб`єкта господарювання;
-           наявність заборгованості із заробітної плати;
- наявність податкового боргу;
- зменшення прибутку підприємства;
-          відсутність коштів на банківських рахунках;
-          потреба в грошових коштах для підтримання технологічного процесу виробництва;
-          монопольне становище контрагента;
-          стягнення 3 відсотків річних та інфляційних нарахувань;
-          існування дебіторської заборгованості.
У постанові від 21.01.2021 у справі № 927/704/19 Верховний Суд звертає увагу на необхідність подання доказів, що підтверджуватимуть об`єктивну неможливість своєчасного здійснення розрахунків, зокрема відсутності коштів на інших (поточних) рахунках підприємства, в тому числі неможливості залучення кредитних коштів; ведення належної претензійно-позовної діяльності щодо стягнення дебіторської заборгованості в примусовому порядку.
У контексті зазначеного, зменшення заявленого штрафу та пені, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
Як вбачається з відзиву на позовну заяву (т. 1 а.с. 150-168) та письмових пояснень відповідача (т.2 а.с. 1-4) ПП «ВЕК стандарт просить відмовити у позові повністю, а не зменшити штрафні санкції у певній частині. Оскільки відповідач не звертався до суду першої інстанції із клопотанням про зменшення пені та штрафу, то відповідне зменшення було здійснено з власної ініціативи суду першої інстанції.

У даному випадку колегія суддів не може погодитися з позицією суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення пені та штрафу з огляду на наступне.
По-перше, відповідачем не було підтверджено доказами обставин того, що він не міг виконати зобов`язання перед позивачем з об`єктивних причин, зокрема, критичний фінансово-господарський стан суб`єкта господарювання, наявність заборгованості із заробітної плати, наявність податкового боргу, зменшення прибутку підприємства, відсутність коштів на банківських рахунках, потреба в грошових коштах для підтримання технологічного процесу виробництва,           монопольне становище контрагента, існування дебіторської заборгованості.
По-друге, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача та суду першої інстанції на те, що прострочення за зобов`язаннями було незначним, оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідач за Специфікацією № 7 мав здійснити оплату в повному обсязі до 13.02.2020 включно, однак повну оплату було здійснено 09.09.2020, тобто з простроченням понад 7 місяців, а за Специфікацією № 8 відповідач мав здійснити оплату в повному обсязі до 16.03.2020, однак повну оплату було здійснено 09.03.2021, тобто з прострочення майже у 12 місяців. 
По-третє, на думку колегії суддів сума пені не є неспівмірною у порівнянні з сумою простроченого зобов`язання. Окрім того, умовами договору було встановлено пеню у розмірі одинарної облікової ставки НБУ, тоді як Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено граничний розмір пені – подвійна облікова ставка НБУ. Таким чином, у даному випадку встановлений сторонами у договорі розмір пені є вдвічі меншим за гранично допустимий розмір пені згідно діючого в Україні закону, що в свою чергу свідчить про його співмірність із сумою боргу та строком прострочення виконання зобов`язання.
По-четверте, сторони підписуючи Договір від 01.02.2019 були вільні у визначені його умов.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Таким чином, підписуючи Договір від 01.02.2019 відповідач усвідомлював, що при не належному виконанні умов договору на нього очікують негативні наслідки, зокрема, у вигляді сплати пені у розмірі одинарної облікової ставки НБУ та штрафу у розмірі 10 відсотків від суми заборгованості. Докази того, що відповідач на момент укладення вищевказаного договору або в подальшому під час його фактичного виконання у спірному періоді, не був згоден з таким розміром штрафних санкцій, оспорював такий розмір в судовому порядку, матеріали справи не містять.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про необхідність зменшення пені та штрафу є помилковими та таким, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах, оскільки відповідачем не доведено наявності достатніх підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, а саме не надано взагалі ніяких доказів критичного фінансово-господарського стану відповідача, матеріали справи не містять підтвердження відсутності коштів на банківських рахунках ПП «ВЕК СТАНДАРТ», окрім того сума пені та штрафу є співмірною з сумою простроченого зобов`язання, а строк прострочення зобов`язання у даному разі для позивача як іншої сторони договору та суб`єкта підприємницької діяльності, був значним.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає що позовна заява підлягає задоволенню в частині стягнення штрафу у сумі 115 260,00 грн. та пені у сумі 44 465,87 грн., а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зменшення штрафних санкцій.

Посилання відповідача на те, що ним було погашено 100 % заборгованості до подання позовної заяви, не приймається колегією суддів до уваги як достатня підстава для зменшення суми штрафу та пені, оскільки як було встановлено вище, таке погашення відбулося з порушенням строку його виконання майже на 12 місяців.
Посилання відповідача на те, що прострочка виконання грошового зобов`язання обумовлена різким зростанням, а потім падінням цін на вугілля, в зв`язку з різким коливанням курсу гривня-долар, не приймається колегією суддів до уваги, адже господарська діяльність здійснюється на власний ризик, а тому відповідач мав враховувати можливі ризики у вигляді зміни ринкової ціни на вугілля. Окрім того, умовами укладеного між сторонами договору не передбачено можливості звільнення відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у зв`язку зі зміною вартості вугілля чи коливання курсу гривня-долар.
Посилання відповідача на встановлені постановами КМУ від 11 березня 2020 № 211, від 16 березня 2020 № 215 карантинні заходи, якими була заборонена з 17 березня 2020 року робота суб`єктів господарювання, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки за Специфікацією № 7 відповідач мав здійснити оплату в повному обсязі до 13.02.2020 включно, а за Специфікацією № 8 відповідач мав здійснити оплату в повному обсязі до 16.03.2020, тому прострочення виконання зобов`язання не було пов`язано з карантинними обмеженнями, оскільки строк виконання такого зобов`язання по оплаті вартості отриманого товару для відповідача фактично закінчився раніше.
Посилання відповідача на наявність усної домовленості між Позивачем та Відповідачем про сплату заборгованості за вугілля в міру реалізації населенню без застосування санкцій, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки відповідач належних доказів існування такої усної домовленості не надав, а позивач наявність такої усної домовленості не підтвердив.
Колегія суддів також зазначає, що відсутність письмових претензій з боку позивача до відповідача жодним чином не свідчить про відсутність у діях відповідача порушень виконання зобов`язань та підстав для нарахування штрафних санкцій. 
Пункт 6.3 Договору від 01.02.2019 не містить визначення конкретної форми письмової вимоги постачальника товару до іншої сторони щодо сплати суми штрафу, тому на думку колегії суддів такою вимогою можна вважати подану позовну заяву до господарського суду щодо стягнення суми штрафу за прострочення оплати за товар понад 60 днів.
На підставі викладеного вище, колегія суддів доходить висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 44 465,87 грн. – пені, 28  727,99 грн. – інфляційних втрат, 19 657,78 грн. – 3 % річних, 115 260,00  грн. – штрафу 10 %.   

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною першою та пунктом 1 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Частинами першою, третьою статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
У позовній заяві зазначено попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат Позивача, які він поніс та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. 
Відповідно до частин першої, другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
13.09.2021 на адресу Господарського суду Одеської області надійшла заява позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката від 13.09.2021 № 13/09/2021-1 (вх. 24121/21), в якій просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 17 500,00 грн. 
15.06.2021 між позивачем та адвокатом Кошалковською Наталією Володимирівною укладено Договір про надання правової допомоги № 15/21 (далі – Договір від 15.06.2021). 
Відповідно до пунктів 1.1, 4.1, 4.7 Договору від 15.06.2021 адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання правової допомоги на умовах, передбачених договором, а клієнт зобов`язався сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а у випадку необхідності – відшкодовувати фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього договору. Під гонораром за цим договором сторони розуміють винагороду за виконані адвокатом дії по наданню правової допомоги; гонорар не включає кошти, що вносяться клієнтом або його представником на покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням цього договору. Клієнт погоджується з оплатою всіх послуг на підставі виставлених рахунків. Підписання актів здачі-прийняття робіт не є обов`язковим і робота вважається виконаною з моменту їх фактичного виконання (надсилання документа поштою, виїзд в суд або участь в судовому засіданні, виїзд у справах клієнта та інші дії цього договору та всіх додаткових угод).
16.06.2021 між адвокатом Кошалковською Н.В. та позивачем укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до якої сторони дійшли згоди про наступне:
- доповнити розділ 4 Договору про надання правової допомоги № 15/21 від 15.06.2021 пунктом 4.14 в наступній редакції:
« 1.1 Складання та подання позовної заяви до Господарського суду Одеської області про стягнення з ПП «ВЕК Стандарт» індексу інфляції, пені, 3 % річних та штрафу за Договором 3 0102 від 02 лютого 2019 року – вартість 7 500,00 грн.
1.2 Участь в судовому засіданні в режимі відео конференції (один раз) та/або складання та подання будь-яких необхідних документів для розгляду справи – вартість 5 000,00 грн.».
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.  У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом із позовною заявою про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, позивачем надано детальний опис наданої правової допомоги по справі № 916/1822/21 за позовом ТОВ «НВК «НОПЕК» до ПП «ВЕК Стандарт» про стягнення індексу інфляції, пені, 3 % річних та штрафу за Договором поставки № 0102 від 01.02.2019, відповідно до якого витрати на правову допомогу складають 17 500,00 грн., а саме: 7 500,00 грн. – складання та подання позовної заяви; 10 000,00 грн. – участь у двох засіданнях суду.   
Окрім того, в матеріалах справи містяться акти здачі прийняття робіт №ОУ-000020 від 17.06.2021 на суму 7  500,00 грн., № ОУ-000025 від 29.07.2021 на суму 5  000,00 грн., № ОУ-000041 від 13.09.2021 на суму 5  000,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оплачені послуги адвоката Кошалковської Н.В. в розмірі 17 500,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:
7 500,00 грн. - від 16.06.2021 № 98;
5 000,00 грн. – від 16.08.2021 № 141;
5 000,00 грн. – від 06.09.2021 № 156.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що в межах даної справи позивачем доведено належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 17 500,00 грн.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог підлягають відшкодуванню та стягненню з відповідача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 16 966,17 грн. Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки судом першої інстанції було невірно встановлено суму витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У даному випадку судом було невірно визначено розмір інфляційних втрат та витрат на правову правничу допомогу, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні у цій частині, а апеляційна скарга відповідача частковому задоволенню, окрім того, в оскаржуваному рішенні наявна невідповідність висновків встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню в частині зменшення штрафу та пені.
Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У даному випадку позовну заяву було задоволено частково на 96,94%, тому 96,94% витрат на сплату судового збору за подачу позовної заяви необхідно покласти на відповідача, 3,06% витрат на сплату судового збору за подачу позовної заяви необхідно покласти на позивача.
Апеляційну скаргу позивача було задоволено частково на 92,84 %, тому 92,84% витрат на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги позивачем необхідно покласти на відповідача, а 7,16% на позивача.
Апеляційну скаргу відповідача було задоволено частково на 0,6 %, тому 0,6 % витрат на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги відповідачем необхідно покласти на позивача, а 99,44% на відповідача.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" задовольнити в частині стягнення пені на суму  22  045,03 грн. та стягнення штрафу на суму 57  630,00 грн.
Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ВЕК Стандарт" задовольнити в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у сумі 779,22 грн.
В іншій частині апеляційні скарги Приватного підприємства "ВЕК Стандарт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 по справі №916/1822/21 змінити в частині стягнення інфляційних втрат та судових витрат, а також скасувати в частині відмови у стягненні пені на суму  22  420,84 грн. та штрафу на суму 57  630,00 грн.
Прийняти нове рішення, резолютивну частину якого викласти в наступній редакції:
« 1. Позовну заяву задовольнити частково.
2. Стягнути з Приватного підприємства «ВЕК Стандарт» (67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, пров. Московський, буд. 14, кв. 71, код ЄДРПОУ 37291804) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд. 49-Г, код ЄДРПОУ 36379704) 44 465,87  грн. – пені, 28 727,99 грн. – інфляційних втрат, 19 657,78 грн. – 3 % річних, 115 260,00 грн. – штраф 10 %, витрати на сплату судового збору за подачу позовної заяви в сумі 3 124,37 грн. та витрати на сплату професійної правничої допомоги в розмірі 16 966,17 грн. 
3. В задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 779,22 грн. та пені у сумі 5768,82 грн. відмовити.»
Стягнути з Приватного підприємства «ВЕК Стандарт» (67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, пров. Московський, буд. 14, кв. 71, код ЄДРПОУ 37291804) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд. 49-Г, код ЄДРПОУ 36379704) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 3  161,82 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд. 49-Г, код ЄДРПОУ 36379704) та користь Приватного підприємства «ВЕК Стандарт» (67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, пров. Московський, буд. 14, кв. 71, код ЄДРПОУ 37291804) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 28,15 грн.
Зобов`язати Господарський суд Одеської області видати накази з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» щодо вимог до виконавчого документа.
Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.
Постанову складено та підписано 17.01.2022.

Головуючий                К.В. Богатир

Судді:                В.В. Бєляновський

                І.Г. Філінюк