ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6639/20                                        Головуючий суддя І інстанції Бобко Т. В.
Провадження № 33/818/513/22                                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
/ по справі про адміністративне правопорушення /

19 січня 2022 року                                                         м.Харків
суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :
Цією постановою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 ,         
       - визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Постановою встановлено, що 01 жовтня 2020 року о 03 год. 20 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21154 реєстраційний номер НОМЕР_1 на 37 км по автошляху М-18 Харківської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, а саме: п. 2.5 Правил дорожнього руху «водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати судову постанову, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи та прийняв незаконне рішення. Також вказує, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі та участі його захисника, чим порушив його права. Зазначає, що він не керував транспортним засобом, а лише знаходився біля нього, а працівники поліції безпідставно звинуватили його в тому, що він керував цим автомобілем.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`активно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних фактичних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.         
При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків.
З огляду на це, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення. 
Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: 
- протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 180573 від 01.10.2020 року, в якому працівником поліції зафіксовано, що ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я в установленому законом порядку відмовився (арк. 1);
- письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили, що у їх присутності  ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 6, 7); 
- відеозаписі нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 , у присутності свідків, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, а також у закладі охорони здоров`я, свою незгоду щодо дій поліцейських або інших осіб не висловлював (а.с.4).
 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що обставини, які зафіксовані в протоколі, а саме наявність у водія транспортного засобу ознак алкогольного сп`яніння, вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у закладі охорони здоров`я.
 
Поряд з цим, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складення ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.
Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
 За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Крім того, вказані в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яких було залучено працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до яких вбачається, що 01.10.2020 року водій ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатору ДРАГЕР, а також в медичному закладі (а.с.6,7).
В матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 4). З відомостей цього відеозапису вбачається, що під час пропонування ОСОБА_1 працівниками поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння дійсно були присутні свідки, які, в подальшому, під час заповнення письмових пояснень, назвали працівникам поліції свої прізвища, ім`я та по-батькові. Враховуючи ці відомості, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо об`єктивності пояснень цих свідків, оскільки вони були безпосередніми очевидцями відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались вищевказані свідки для надання особистих пояснень,   але останні не з`явились за судовим викликом. Відповідно до повідомлень про вручення поштового відправлення свідок ОСОБА_3 отримав судову повістку в судове засідання, яке було призначене на 19.02.2022 року до 12:30 год. (арк. 64), а в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. Свідок ОСОБА_2 не з`явився до поштового відділення для отримання судової повістки в судове засідання, призначене на 19.02.2022 року на 12.30 год. (арк. 65). 
Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості примусово доставити свідків в судове засідання, а тому відповідно до вимог чинного КУпАП, виконав усі можливі дії для виклику свідків в судове засідання.
Поряд з цим, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції спілкуються з ОСОБА_1 , який перебуває біля свого автомобіля, що стоїть на узбіччі траси М-18. Працівники поліції пропонували ОСОБА_1 , пройти огляд на місці його зупинки, однак він відмовився від цього огляду та погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Прибувши до медичного закладу для проходження медичного огляду ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду у присутності двох свідків.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що він не керував автомобілем, оскільки перебуваючи на трасі у темну пору доби він не повідомив працівникам поліції хто саме керував транспортним засобом. Також, відповідно до відеозапису, крім ОСОБА_1 , біля його автомобіля та в автомобілі нікого не було. ОСОБА_1 не зміг навести будь-яких фактичних відомостей стосовно його порушення ПДР України, а саме не увімкнення сигналу повороту під час здійснення такого маневру.
Крім того, під час перебування біля медичної установи ОСОБА_1 пояснював свідкам, що він є лише пішоходом, якого працівники поліції зупинили саме біля медичної установи.
Такі висловлювання об`єктивно не відповідають дійсності, що об`єктивно спростовується відомостями відеозапису, а тому суд апеляційної інстанції розцінює доводи ОСОБА_1 щодо не керування ним транспортним засобом, як обраний спосіб захисту для уникнення ним відповідальності, яка передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія, яке було виписано працівником поліції 01.10.2020 року, що свідчить про відповідність дій працівників поліції вимога Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом карський препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Поряд з цим, належить врахувати те, що ОСОБА_1  отримав посвідчення водія  внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України,  а тому, апеляційний суд вважає відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
 
Оскільки поведінка ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції давала підстави вважати, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст. 130 КупАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, а також у медичному закладі. 
       Поряд з цим,статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
       Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться на місці його зупинки працівником поліції з використанням технічних засобів, або у закладі охорони здоров`я.
       Відповідно до п.3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння з ознаками такого стану.
       Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:
- запах алкоголю з порожнини рота;
- порушення координації рухів;
- порушення мови;
- виражене тремтіння пальців рук;
- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
- поведінка, що не відповідає обстановці;
       Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.
       Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
       З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 .
       Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
       Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 01.10.2020 року о 03.20 год. в Харківській області, на а/д М-18, 37 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.
       Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
       Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
       Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
       Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.
Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, ОСОБА_1 не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та необгрунтованими, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                      С.К. Шабельніков