ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2185/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/1230/21 Категорія: 302070000 	Прилуцький В. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Зінченко Ю.В.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – Фермерське господарство «Агро-Проялс»;
особа, яка подала апеляційну скаргу – Фермерське господарство «Агро-Проялс»;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Фермерського господарства «Агро-Проялс» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Агро-Проялс» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, 

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй відповідно до державного акту від 7 листопада 2007 року належить земельна ділянка площею 3,3887 га, розташована в адмінмежах Ротмистрівської сільської ради.  
12 травня 2020 року їй стало відомо, що її земельну ділянку самовільно було зайнято ФГ «Агро – Проялс». Вона звернулась до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства. Перевіркою, проведеною 12 жовтня 2020 року, було встановлено самовільне зайняття земельної ділянки відповідачем. 
Позивачка зазначала, що вона має намір самостійно використовувати належну їй земельну ділянку задля вирощування сільськогосподарської продукції. Однак, в зв`язку з тим, що відповідач ФГ «Агро – Проялс» самовільно зайняв належну їй земельну ділянку та здійснює там вирощування кукурудзи, вона позбавлена можливості проводити будь – які роботи на зазначеній ділянці.
У зв`язку з наведеним, позивачка просила суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер 7123787200:02:001:0097, що розташована в адмінмежах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області шляхом заборони Фермерському господарству «АГРО – ПРОЯЛС», здійснювати будь – яку господарську діяльність на вказаній земельній ділянці, а також обробляти земельну ділянку будь – якою технікою, тобто заборонити вчиняти будь – які дії, направлені на користування чи розпорядження земельною ділянкою.
Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2021 року позовні вимоги задоволено та усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер: 7123787200:02:001:0097, що розташована в адмінмежах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області шляхом заборони Фермерському господарству «Агро-Проялс» здійснювати будь – яку господарську діяльність на вказаній земельній ділянці, а також обробляти земельну ділянку будь – якою технікою, тобто заборонити вчиняти будь – які дії направлені на користування чи розпорядження земельною ділянкою, належною ОСОБА_1 .
Стягнуто з Фермерського господарства «Агро-Проялс» на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 908 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3300 грн., а всього 4208 грн.
Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачкою надано належні та допустимі докази для задоволення позовних вимог, стороною відповідача твердження позивачки не спростовані та жодних доказів на спростування тверджень позивачки до суду не надано.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви Фермерського господарства «Агро-Проялс» про перегляд заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2021 року.
09 листопада 2021 року Фермерське господарство «Агро-Проялс» подало апеляційну скаргу на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2021 року та просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.
У апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції ухвалено заочне рішення з порушенням норм цивільного-процесуального закону, оскільки представник відповідача отримав лише одне повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції 27 липня 2021 року, та надіслав до суду клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання через збір врожаю.
Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані, у зв`язку з тим, що надані нею докази не свідчать про самовільне використання земельної ділянки саме ФГ «Агро-Проялс».
Вказує, що Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 576-ДК/626/АП/09/01-20 від 12 жовтня 2020 року, складений державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Присяжнюк Л.В. з порушенням вимог Наказу ДСУ з питань геодезії, картографії та кадастру № 39 від 07 лютого 2020 року «Про бланки «Держгеокадастру».
Зазначає, що вказаний акт не міг складатися лише одним інспектором та у відсутності інших осіб, які в обов`язковому порядку повинні бути залучені до перевірки, у відсутність керівника юридичної особи, чи уповноваженої ним особи, що перевіряється, у відсутності свідків, які мали бути присутніми при перевірці; в акті не зазначено прізвище, ім`я та по батькові керівника (представника) юридичної особи, що перевіряється, і в ньому не встановлено, що саме ФГ «Агро-Проялс» самовільно використовує цю земельну ділянку.
Крім того вважає, що суд безпідставно у рішенні послався на відповіді ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 17 листопада 2020 року та 23 лютого 2021 року, які викликають сумнів, так як містять посилання лише на зазначений Акт перевірки, що не відповідає законодавству та не містить дані про особу, яка порушує права позивачки.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2021 року залишити без змін.
Крім того, просить стягнути із відповідача на її користь судові витрати на правничу допомогу під час розгляду справи апеляційним судом в розмірі 5000 грн.
Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,39 га, розташованої в межах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, кадастровий номер 7123787200:02:001:0097, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 623070 від 07 листопада 2007 року (а.с.7).
Відповідно до Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 576-ДК/626/АП/09/01/-20 від 12 жовтня 2002 року встановлено, що на земельній ділянці сільськогосподарського призначення приватної власності з кадастровим номером 7123787200:02:001:0097 площею 3,3887 га, що розташована в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району виявлені залишки зібраного урожаю (кукурудза). Земельна ділянка перебувала в оренді у суб`єкта господарювання ФГ «Агро Проялс» (термін дії договору оренди закінчився 25 лютого 2020 року). Вказані обставини свідчать про самовільне використання земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що є порушенням вимог ст. 125, 126 Земельного кодексу України (а.с.11).
З відповіді Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № К-4/329/0-0.19-8396/6-20 від 17 листопада 2020 року вбачається, що звернення ОСОБА_1 розглянуто та встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 3,3887 га ФГ «Агро Проялс». Посадових осіб викликано до служби з метою отримання пояснень та складання адміністративного протоколу (а.с.12).
Згідно із відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 31-23-0-4-178/90-21 від 23 лютого 2021 року результатом перевірки встановлено, що земельна ділянка площею 3,3887 га самовільно зайнята ФГ «Агро Проялс» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Порушник викликався до Управління з контролю за використанням та охороною земель, однак, директор ФГ «Агро Проялс» Здоровко Є.В., або уповноважена особа до Управління з контролю за використанням та охороною земель не з`явився. В зв`язку з цим, проінформовано Смілянську місцеву прокуратуру про триваюче правопорушення вимог земельного законодавства (а.с.13).
Згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -7114241222020 від 22 квітня 2020 року ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3887 га, кадастровий номер 7123787200:02:001:0097. Відомості про право користування вказаною земельною ділянкою, в тому числі про договори оренди, відсутні (а.с.8-10).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою надано відповідні докази самовільного зайняття належної їй земельної ділянки саме відповідачем.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду.
Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним Кодексом.
Згідно статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків.
Відповідно до частин першої та третьої статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Статтею 211 ЗК України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частини першої-другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачкою доведено позовні вимоги належними та допустимими доказами. У свою чергу відповідачем як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і до апеляційної скарги, не надано жодних доказів на спростування тверджень позивачки про самовільне використання належної їй земельної ділянки.
Посилання в апеляційній скарзі на не відповідність вимогам закону наданого позивачкою Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12 жовтня 2020 року № 576-ДК/626/АП/09/01-20, є безпідставними, оскільки відповідачем не надано доказів оскарження вказаного Акту та його скасування у встановленому законом порядку. 
Твердження скаржника про порушення судом норм цивільного процесуального права під час проведення заочного розгляду справи, у зв`язку з неповідомленням директора відповідача про розгляд справи, спростовуються матеріалами справи, згідно з якими представник відповідача Водяна отримала копію ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання 17 травня 2021 року об 11 год. 45 хв., та 29 червня 2021 року директор ФГ «Агро-Проялс» Здоровко отримав судову повістку про призначення судового засідання 27 липня 2021 року об 11 год.
Крім того, як вказано у рішенні суду, причини неявки представника відповідача в судове засідання 27 липня 2021 року визнано не поважними та за згодою позивача ухвалено провести заочний розгляд справи, що не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства.
Інших доказів на спростування заявлених позивачкою позовних вимог та необґрунтованості рішення суду першої інстанції, ФГ «Агро-Проялс» не надано.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке зміні чи скасуванню не підлягає.
Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 надіслала до апеляційного суду заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.
Згідно із доданими до заяви документами ОСОБА_1 сплатила адвокату Громовій С.С. 30 листопада 2021 року 4000 грн та 03 грудня 2021 року 800 грн за надані адвокатом послуги з усної юридичної консультації та складання відзиву на апеляційну скаргу, що підтверджується відповідними Актами виконаних робі № 54-ц, 57-ц та квитанціями (а.с. 126-128).
Під час подання позовної заяви позивачкою було додано Договір про надання юридичних послуг № 12 від 09 квітня 2021 року, згідно із яким ОСОБА_1 доручила адвокату Громовій С.С. представляти її інтереси, зокрема, в судах під час здійснення цивільного судочинства з будь-яких питань (а.с. 5-6). 
Частиною 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Враховуючи наведене, оскільки позивачкою надано належні докази понесення нею судових витрат за надання правничої допомоги під час апеляційного розгляду справи, а апеляційний суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідача ФГ «Агро-Проялс», із останнього слід стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 4800 грн.
Керуючись статтями 141, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Агро-Проялс» залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з Фермерського господарства «Агро-Проялс» на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 4800 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                  

                                                

Повний текст постанови складений 29 грудня 2021 року.