УХВАЛА

17 лютого 2022 року 
м. Київ
справа № 200/6532/21
адміністративне провадження № К/990/6129/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів-  Кашпур О.В., Мацедонської В.Е.,
перевірив касаційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Донецької обласної прокуратури, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення у справі №200/5311/20-а про поновлення його на посаді за період з 20 листопада 2020 року по 26 квітня 2021 року у розмірі 112273,56 грн. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року ,позов задоволено. Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді у розмірі 112273,56 грн, з відрахуванням із указаної суми належних до сплати податків і зборів. Вирішено питання розподілу судових витрат.
10 лютого 2022 року Донецька обласна прокуратура подала касаційну скаргу на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року, указуючи про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник, посилаючись на положення пунктів 1,3 частини четвертої статті 328 КАС України, просить скасувати оскаржені судові рішення та прийняти нову постанову про відмову у позові.
Предметом спору цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, що набрало законної сили, у справі про поновлення на роботі.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України    суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій    статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення у справі №200/5311/20-а було проголошене 19 листопада 2020 року за участю представника Донецької обласної прокуратури і в частині поновлення на посаді підлягало негайному виконанню відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України. Проте фактично відповідач його виконав лише 27 квітня 2021 року, після отримання постанови  головного державного виконавця  від 09 квітня 2021 року. Суд установив, що зазначене судове рішення набрало законної сили, судом апеляційної інстанції не скасоване та у касаційному порядку не переглядалося і період затримки його виконання склав 108 робочих днів. Ураховуючи те, що жодних поважних причин його невиконання відповідач не зазначив, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та залишаючи його без змін, суд апеляційної інстанції указав, що за приписами  частини восьмою статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, згідно підлягає негайному виконанню. Водночас відповідно до частини четвертої статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Так, за загальним правилом рішення суду набуває статусу обов`язкового до виконання з моменту набрання ним чинності. Разом з цим, для певних категорій спорів з метою найскорішого поновлення порушених прав позивача закон визначає зобов`язання виконання рішення суду негайно без набрання ним законної сили. Тому негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечуєтьТаку правову позицію суд апеляційної інстанції обгрунтував висновками Верховного Суду, сформованими у справах №№465/4679/16, 702/725/17, 521/1892/18 та 807/2713/13-а щодо застосування норм КЗпП України.
Суд відхиляє аргументи Донецької обласної прокуратури з посиланням на рішення Великої Палати Верховного Суду у справі №800/426/17, так застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору. Водночас обставини справи №800/426/17 не є подібними до спірних правовідносин, а викладені у ній висновки Суду є оціночними, їх сформовано з урахуванням особливостей цієї справи, у контексті її індивідуальних ознак, характерних виключно для таких правовідносин.
Аргументи заявника про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 236 КЗпП України також відхиляються судом касаційної інстанції, так як Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо застосування цієї норми, у тому числі і в справі №807/2713/13-а, посилання на висновки у якій містяться в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції. 
Враховуючи те, що інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції, які відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись    статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1.    У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення середнього заробіткувідмовити.
2.    Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
3.    Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур          
                                                                                                    В.Е. Мацедонська