ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 березня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/9669/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Кругового О.О.,        
     розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 р. (суддя: Неклеса О.М.) в адміністративній справі №160/9669/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заробітної плати ,- 

                                                       В С Т А Н О В И В:

    ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача  щодо невиплати  йому заробітної плати  за період з 07 липня 2020 р. по 10 серпня 2020 р. включно; стягнути з відповідача на його  користь заробітну плату за період  з 07 липня 2020 р. по 10 серпня 2020 р. включно  в сумі 12 825,00 грн.; стягнути з  відповідача витрати на правничу допомогу.
    В обґрунтування позову зазначив, що його звільнено з посади начальника  Управління Пенсійного фонду України Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», пункту 7-2 частини 1 статті 36 Кодексу Законів по працю. На виконання вимог постанови Верховного суду від 25 червня 2020 р. по справі №804/704/16, з 24 грудня 2015 р. його поновлено на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, про що видано наказ від 07 липня 2020 р. №163-0. 30 листопада 2020 р. він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській пласті із заявою про нарахування та виплату йому заробітної плати за період з 07 липня 2020 р. по 10 серпня 2020 р. включно. Листом від 15 січня 2021 р. відповідач повідомив, що підстави для нарахування заробітної плати за даний період відсутні, оскільки посади начальника Управління Пенсійного фонду України в Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська в штатному розписі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області передбачено не було. 
    Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати в період з 07 липня 2020 р. по 06 серпня 2020 р. включно. Зобов`язав  відповідача  провести нарахування та виплату позивачу заробітної плати за період з 07 липня 2020 р. по 06 серпня 2020 р. включно, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті. У задоволенні решти вимог відмовив. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань відповідача  на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.    
   
   Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
    В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 р. №1055, Управління Пенсійного фонду України в Амур - Нижньодніпровському районі Дніпропетровська було реорганізовано шляхом злиття з іншими територіальними органами Пенсійного фонду України в Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, а  посада начальника даного управління з 01 квітня 2016 р. була скорочена. В подальшому згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2017 № 821, Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду  України в м. Дніпропетровську припинило свою діяльність шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. На виконання вимог постанови Верховного суду від 25 червня 2020 р. по справі №804/704/16, ОСОБА_1 з 24 грудня 2015 р. поновлено на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, про що 07 липня 2020 р. видано наказ №163-0.  Згідно наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №183-О від 06 серпня 2020 р. ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська. На підставі наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10 серпня 2020 р. № 700-о ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу господарського обслуговування та матеріально-технічного забезпечення №7 управління адміністративного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. З часу поновлення позивача на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська та його звільнення з неї,  свої функціональні обов`язки він не виконував, оскільки  Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська в штатному розписі Головного управління не існувало, а тому відсутні підстави для виплати йому за даної посадою заробітної плати у даний період. В частині рішення суду першої інстанції щодо стягнення  з нього  на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. скаржник вказує на її завищення, оскільки дана справа є незначної складності, крім  того позивачем не надано детального опису виконаних адвокатом робіт та здійснених ним витрат.
  У поданому до апеляційного суду відзиві позивач просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване.
     Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
  Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене 
судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки 
всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
     Судом першої інстанції встановлено, що 23 грудня 2015 р. ОСОБА_1 звільнено з посади начальника  Управління Пенсійного фонду України в Амур - Нижньодніпровському районі Дніпропетровська з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», пункту  2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю. На виконання  вимог  постанови Верховного суду від 25 червня 2020 р. по справі №804/704/16, з 24 грудня 2015 р. ОСОБА_1 згідно наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №163-0 від 07 липня 2020 р. поновлено на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська. Згідно наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  №183-0 від 06 серпня 2020 р. ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська у порядку переведення на нижчу посаду до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Згідно наказу  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  № 700-о від 10 серпня 2020 р. ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу господарського обслуговування та матеріально-технічного забезпечення №7 управління адміністративного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
      30 листопада 2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській пласті із заявою про нарахування та виплату йому заробітної плати за період з 07 липня 2020 р. по 10 серпня 2020 р. включно. Листом від 15 січня 2021 р. відповідач повідомив, що підстави для нарахування заробітної плати за даний період відсутні, оскільки посади начальника Управління Пенсійного фонду України в Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська в штатному розписі Головного управління в даний період передбачено не було.
     Не погоджуючись з даною відмовою, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним  позовом.
     Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що  оскільки в період з 07 липня 2020 р. по 06 серпня 2020 р. включно ОСОБА_1 фактично перебував на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська,  у відповідача, як правонаступника даного управління, наявні підстави здійснити нарахування та виплату позивачу заробітної плати за вказаний період, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.
          Колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає здатність заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, кожен  має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
        Згідно з частинами 1,3 статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений  ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
    Статтею 50 Закону України "Про державну службу" передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років;  надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення). Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.
   Статтею 115 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
       
      Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки в період з 07 липня 2020 р. по 06 серпня 2020 р. включно ОСОБА_1 перебував на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як правонаступника даного управління, наявні підстави здійснити нарахування та виплату позивачу заробітної плати за даний період, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.
    В частині присудження судом першої інстанції до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань  відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.
      Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи містять  договір від 20 липня 2020 р. №121, додаткову угоду №1 від 14 червня 2021 р., додаток до договору №1 від 07 червня 2021 р., акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 06 серпня 2021 р.,  звіт про надану правничу допомогу від 06 серпня 2021 р., рахунок №232 від 26 липня 2021 р., меморіальний  ордер №@2РЬ518942 від  27 липня  2021 року про оплату послуг згідно договору  про надання правової допомоги від 20 липня 2020 р.  №121 у розмірі 5000,00 грн.
Виходячи з вказаних  у додатку №1 до договору від 07 червня 2021 р. та звіті  від 06 серпня 2021 р. наданих позивачу правових послуг колегія суддів вважає, що відшкодуванню на його користь  за рахунок відповідача підлягають витрати на оплату роботи по складанню позовної заяви, відповіді  на відзив, ознайомлення з матеріалами справи. Подання позовної заяви та відзиву до суду не є юридичною послугою, її відшкодування за рахунок відповідача не здійснюється. Інші види робіт, як-то, аналіз отриманих від клієнта документів, надання правової кваліфікації обставинам справи, визначення нормативно - правової підстави вимоги, визначення судової практики, аналіз відзиву, є підготовкою до написання позовної заяви та відповіді на відзив, тому окремо відшкодуванню не підлягають. 
Враховуючи те, що додаток до договору та звіт не визначають  вартість затрачених адвокатом годин на підготовку окремо позовної заяви, відповіді  на відзив, та ознайомлення з матеріалами справи, колегія суддів вважає, що на користь позивача за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., оскільки справа віднесена судом до категорії нескладних. 
     Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -
                                                  П О С Т А Н О В И В:

               Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити частково.
              Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 р.  в адміністративній справі №160/9669/21 - скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень, та в цій частині ухвалити нове рішення.
          Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427; 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги,26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
               В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 р.  в адміністративній справі №160/9669/21 - залишити без змін.
      Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 23 березня 2022 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.      

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий