запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/88/22	Головуючий у 1-й інстанції Прокопцева Д.О.	
Єдиний унікальний №329/1024/21	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія – ч.1 ст.130 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2022 року                                                м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Чернігівського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2021 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ),
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, 
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, 17.10.2021 року о 21:55 год. по вул.Соборній в смт.Чернігівка Бердянського району ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ110307, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просив скасувати постанову районного суду та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В якості доводів апеляційних вимог зазначав про те, що прийняте судом рішення є невмотивованим та не відображає фактичних обставин події. На думку апелянта, працівниками поліції були допущенні суттєві порушення порядку проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, його фіксації, а також оформлення матеріалу про адміністративне правопорушення. Так, ОСОБА_1 зазначав про наявність розбіжностей у часі складання протоколу про адміністративне правопорушення та висновку лікаря, проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою нормативно не допущенним до роботи спеціальним технічним засобом, неповноту долученого до матеріалів справи відеозапису. Крім того, апелянт вказував на те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу він не проходив взагалі, власні пояснення з приводу правопорушення особисто не писав, а лише підписав їх під тиском працівника поліції, від керування транспортним засобом не був відсторонений.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився.
З огляду на положення ч.6 ст.294 КУпАП апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 по суті за його відсутності.
Перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
За змістом ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають з`ясуванню питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
З матеріалів справи вбачається, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є обґрунтованими.
Так, вина ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.9 «а» ПДР, підтверджується належними та допустимими доказами, а саме:
-Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №251673/2532 від 17.10.2021 року, відповідно до якого 17.10.2021 року о 21:55 год. по вул.Соборна у смт.Чернігівка водій ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ 110307, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проведено в установленому законом порядку у лікаря – нарколога Чернігівської ЦРЛ. Зі змістом складеного протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, його копію отримав, власні пояснення надав на окремому аркуші.
-Актом огляду  ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківкою результату проведеного тесту №1047, зі змісту яких вбачається, що підставою для проведення зазначеного огляду було виявлення у  ОСОБА_1 різкого запаху алкоголю з порожнини рота. Цифровий показник результатів пройденого тесту становить 0,60 ‰. Із таким результатом ОСОБА_1 не погодився, що засвідчив особистим підписом.
-Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які кожен окремо вказали, що ОСОБА_1 , не погодившись з результатом проведеного на місці зупинки транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння, надав згоду на проходження медичного обстеження у лікаря-нарколога.
-Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №156 від 17.10.2021 року, яким встановлено наявність у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння та зазначено, що від дачі біологічних матеріалів на аналіз ОСОБА_1 відмовився.
Зазначені докази в їх сукупності суд першої інстанції належним чином проаналізував та дійшов правильного висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, в т.ч. ці висновки підтверджуються відеозаписом обставин правопорушення, яким зафіксовано факт керування  ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 110307 державний номерний знак НОМЕР_1 , його зупинку працівниками поліції та проведення медичного огляду  ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Жодних грубих порушень допущених працівниками поліції, а також скарг на їх дії з боку  ОСОБА_1  не зафіксовано.
Зміст долученого до протоколу відеозапису є достатнім для встановлення обставин події та узгоджується з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, а доводи апелянта з цього приводу є неспроможними.
Відеозапис події, що знаходиться на диску, який був долучений до матеріалів справи працівниками поліції містить достовірні дані обставин правопорушення, має істотне значення для правильного вирішення даної справи та є допустимим доказом згідно положень ст. 251 КУпАП.
Взявши до уваги вищезазначені обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП правопорушення підтверджена в повному обсязі та жодним із зазначених в апеляційній скарзі доводом не спростовується.
Перевіряючи інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.2 та 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
В Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженій Наказом МВС та МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735 зазначено: п.3 розділу I: ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя; поведінка, що відповідає обстановці; п.7 розділу I: у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатом огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення; п.1 розділу II: за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу I цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; п.20 розділу III: висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.
Відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 з наступними змінами: п.3 огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, лікарем закладу охорони здоров`я; п.6 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я; п.13, 14 лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ. Висновок складається в трьох примірниках: по одному - для поліцейського та водія транспортного засобу, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. 
Зазначені вимоги Інструкції дотримані в ході проведення огляду ОСОБА_1 у повній мірі.
Посилання апелянта на те, що він не проходив огляд на місці зупинки транспортного засобу спростовуються долученою до матеріалів справи роздруківкою тесту №1047(а.с.2), поясненнями свідків (а.с.10,11), а також письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 (а.с.9).
Твердження апелянта про те, що письмові пояснення ним були підписані під тиском працівників поліції апеляційний суд сприймає критично, адже жодних доказів зазначеного ОСОБА_1 суду не надав, а матеріали справи таких не містять.
Щодо використання під час проведення огляду ОСОБА_1 Alcotest 6810 необхідно зазначити наступне.
Відповідно до даних офіційного сайту Державної службу України з лікарських засобів та контролю за наркотиками наведено таку інформацію щодо Drager ALCOTEST №6810:
"Строк дії свідоцтва про державну реєстрацію №7261/2007 від 10.02.2010 "Прилади електродіагностичні Alcotest 7410 Plus com, Alcotest 6510, Alcotest 6810" виробництва Drager Safety AG & Co. KGaA (Germany) (наказ МОЗ України від 10.02.2010 №95) вичерпаний 10.02.2015".
Згідно із змістом Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, електронна версія якого доступна через сайт Державної службу України з лікарських засобів та контролю за наркотиками, то наповнення реєстру ґрунтується на даних, починаючи з 01 липня 2010 року, тобто після дати видачі свідоцтва №7261/2007 на прилад Drager ALCOTEST №6810, та закінчуються датою 30 червня 2015 року. 
Разом з тим, вичерпання строку дії свідоцтва та відсутність у вказаному реєстрі інформації щодо свідоцтва не вказують на неможливість використання приладу Drager ALCOTEST №6810.
Відповідно окремих положень Порядку державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 листопада 2004 року №1497, у редакції та на час, що діяв на дату видачі свідоцтва №7261/2007 від 10 лютого 2010 року, визначено наступне:
Державній реєстрації підлягають виготовлені в Україні та імпортовані медичні вироби за переліком, який визначається МОЗ. 
Ввезення на митну територію, реалізація та застосування в Україні медичних виробів дозволяється тільки після їх державної реєстрації, крім випадків, визначених МОЗ у встановленому порядку. 
На підставі рішення про державну реєстрацію медичні вироби включаються до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення (далі - Реєстр), що ведеться МОЗ, а заявнику видається свідоцтво про державну реєстрацію медичних виробів (далі - свідоцтво) за зразком згідно з додатком. Свідоцтво може мати додатки, у яких зазначаються модифікації медичних виробів та комплектувальні вироби. 
Строк дії свідоцтва до п`яти років. По закінченні строку дії свідоцтва ввезення на територію України, реалізація та використання медичних виробів можливі тільки після їх перереєстрації.
Тобто, відповідно до вказаного порядку припинення дії свідоцтва у зв`язку із закінченням строку впливало лише можливість ввезення виробником чи дистриб`ютором та реалізацію ними спеціального технічного засобу на території України, але не скасовувало можливості його використання кінцевими споживачами з дотриманням вимог інструкції з використання.
Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2012 року №548 пункт 13 зазначеного порядку викладено в такій редакції: 
Строк дії свідоцтва є необмеженим.
Для медичних виробів, що виготовлені в Україні та не пройшли кваліфікаційних випробувань, строк дії свідоцтва становить два роки.
Якщо до складу медичного виробу як невід`ємна частина входить лікарський засіб, строк дії свідоцтва обмежується строком дії реєстраційного посвідчення на такий засіб.
Щодо посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2013 року №753 "Про затвердження Технічного регламенту щодо медичних виробів", то апеляційний суд зазначає наступне.
Зазначений технічний регламент прийнято у жовтні 2013 року та він набув чинності 01 травня 2014 року. Згідно із його положеннями також установлено, що надання на ринку та/або введення в експлуатацію медичних виробів, які пройшли державну реєстрацію, внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволені для застосування на території України та були введені в обіг до дати обов`язкового застосування технічного регламенту, дозволяється без проходження процедури оцінки відповідності та маркування національним знаком відповідності.
Такі медичні вироби дозволяється надавати на ринку до закінчення строку їх придатності і не більш як п`ять років з дати введення в обіг, без проходження процедури оцінки відповідності та маркування національним знаком відповідності.
Згідно із термінологією цього Технічного регламенту: 1) введення в експлуатацію - готовність медичного виробу до першого застосування за призначенням кінцевим користувачем та/або споживачем; 2) введення в обіг - перша поява медичного виробу, крім медичних виробів, призначених для клінічних досліджень або оцінки характеристик, на ринку України з метою розповсюдження та/або застосування за призначенням незалежно від того, чи є цей медичний виріб новим чи повністю відновленим.
Відомості про заборону МОЗ та Держспоживстандартом використання Drager ALCOTEST №6810 для цілей виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - відсутні.
Умовами, які висуваються МОЗ і Держспоживстандартом до спеціальних технічних  засобів для можливості їх використання є наявність сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Отже, оцінюючи правомірність використання Drager ALCOTEST №6810, суд виходить з того, що такий виріб не є забороненим до використання, а відтак доводи апелянта з цього приводу є неспроможними. 
Крім того, апеляційний суд зауважує на тому, що підставою для складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення слугував висновок №156 від 17.10.2021 року, що складений та підписаний лікарем-наркологом Чернігівської ЦРЛ за результатами проведення медичного огляду ОСОБА_1 у медичному закладі, згідно якого останній перебував в стані алкогольного сп`яніння. Факт проходження такого огляду ОСОБА_1 не оспорюється, жодних зауважень в момент проходження медичного огляду ОСОБА_1 не заявляв та відповідний висновок лікаря не оскаржував.
Посилання ОСОБА_1 на наявність протиріч у часі складання протоколу про адміністративне правопорушення та медичного висновку не є такими, що здатні спростувати правильні по суті висновки суду у даній справі. 
Фактично огляд ОСОБА_1 в медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння було проведено в присутності працівника поліції 17.10.2021 року о 22:35 год. Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 працівником поліції був складений того ж дня о 23:20 год., тобто вже після встановлення лікарем-наркологом наявності у ОСОБА_1 стану алкогольного. 
З огляду на зазначене суд не вбачає протиріч на які вказував апелянт.
Зауваження апелянта щодо дати оформлення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№251673/2532 є слушними. Однак, на переконання суду зазначене має ознаки технічної описки, адже зміст самого протоколу про адміністративне правопорушення, а також інших матеріалів справи не викликає сумніву у тому, що подія правопорушення мала місце саме 17.10.2021 року.
Всупереч доводам апелянта, протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №251673/2532 від 17.10.2021 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. Із зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом, зауважень щодо його змісту не надавав.
Факт відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який був підписаний самим правопорушником, відомостями про отриманий останнім тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.
Що стосується інших доводів, наведених в апеляційній скарзі, то вони також не спростовують належності та допустимості наведених вище доказів та не містять у собі достатніх даних для висновку про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, в тому числі через його невідповідність нормам чинного законодавства, порушення яких призвело або могло призвести до неправильного застосування норм процесуального або матеріального права, як про це безпідставно зазначається в апеляційній скарзі.
Апеляційним судом не встановлено суттєвих порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння встановленого ст.266 КУпАП (в редакції Закону України №1231-IX від 16.02.2021р.), Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015р.  №1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматизованому режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015р., які могли б слугувати безумовною підставою для скасування прийнятого судом рішення у даній справі.
Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи правильності вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують. 
При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст.33 КУпАП, наклавши стягнення у встановлених цим Кодексом межах, взявши до уваги характер вчиненого правопорушення і врахувавши, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
У зв`язку із наведеним, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахуванням всіх фактичних обставин справи. Досліджені судом докази є допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Чернігівського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                         О.С. Гончар
Дата документу  Справа № 329/1024/21