Справа № 446/1820/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л. 
Провадження № 22-ц/811/4264/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого: Ванівського О.М.,
суддів: Мельничук О.Я., Шеремети Н.О.
секретаря: Івасюти М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сєргєєвої Ольги Ігорівни на рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

в с т а н о в и в:
В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 3% річних в сумі 19 417 грн. та інфляційні витрати в сумі 84 190.53 грн. за невиконання боргового зобов`язання згідно боргової розписки від 15.05.2015 року, а разом - 103 607.53 грн. 
В обґрунтування позову зазначав, що 15 травня 2015 року позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 6045 доларів США строком до 01 січня 2016 року з виплатою відсотків - 400 доларів США щомісяця. На підтвердження укладеного договору позики відповідач видав позивачу відповідну розписку. У встановлений договором строк відповідач зобов`язань не виконав, заборгованість не повернув. З урахуванням зазначених обставин в березні 2017 року позивач звернувся до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з наступними вимогами: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6045 доларів США, що еквівалентно 158 197.65 гривень та проценти, обумовлені розпискою за період з 15 травня 2015 року по 15 травня 2018 року (36 місяців) в сумі 376848 гривень, а разом 535045.65 гривень. У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до позивача, ОСОБА_1 про визнання боргової розписки, написаної під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, просив суд визнати недійсним написання боргової розписки в частині щомісячної виплати 400 доларів США відсотків, як таку, що написана внаслідок збігу тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах. Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20.09.2018 року по цивільній справі № 446/405/17 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 борг в сумі 535045 (п`ятсот тридцять п`ять тисяч сорок п`ять) гривень 65 коп. Стяґнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5350 (п`ять тисяч триста п`ятдесят) гривень 45 коп. та 320 (триста двадцять) грн. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 31.03.2017 року для забезпечення виконання рішення суду у виді заборони відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 - продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргової розписки, вчиненої під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах (в частині виплати відсотків) - відмовлено. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 04.07.2019 року по справі № 446/405/17 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20.09.2018 року по цивільній справі № 446/405/17 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 535045 грн. та судового збору в сумі 5670 грн. змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 235531,80 грн. та 2495 грн. судових витрат. Проте, позивач вважає, що його права ОСОБА_1 після 01 січня 2016 року захищаються статтею 625 ЦК України, що не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_2 процентів за користування грошовими коштами з 02 січня 2016 року по 15 травня 2018 року. 
Зазначав, що на даний час відповідач ОСОБА_2 свого зобов`язання перед позивачем не виконав. Просив суд задовольнити позов в повному обсязі. 
Рішенням Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання - задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних, а саме: 19 417 (дев`ятнадцять тисяч чотириста сімнадцять) грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн. (п`ять тисяч гривень) витрати на правничу правову допомогу 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1037 (одну тисячу тридцять сім) грн.. 
В решті позовних вимог відмовлено. 
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Сєргєєва Ольга Ігорівна.
В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що судом першої інстанції приймаючи рішення про стягнення 3% річних, саме в розмірі 19 417 грн., а не в сумі 29 615, 44, яка визначена позивачем в заяві про збільшення розміру позовних вимог від 15.03.2021 року не було взято до уваги ним же встановлену обставину про визнання ОСОБА_2 за ОСОБА_1 як за кредитором права на стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, наявність якого згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України тягне за собою наслідок у формі задоволення позовної вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 29 615, 44 грн.
Вважає, що судом не досліджено питання щодо грошової одиниці в якій було стягнуто борг за борговою розпискою від 15.05.2015 року.
Крім того, стверджує, що судом не враховано знецінення національної валюти - гривні, у проміжку часу з 20.09.2018 року (моменту прийняття рішення в справі №446/405/17) по 31.12.2020 року, а також не взято до уваги доданий до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 15.03.2021 року розрахунок 3% річних та інфляційних втрат.
Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, яким позов задоволити.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід задоволити частково з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Задовольняючи частково позов про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав умов договору позики, а відтак з нього слід стягнути 3% річних за прострочення виконання зобов`язання в межах строку договору. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на таке.
Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20.09.2018 року по цивільній справі № 446/405/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено. 
Постановлено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 борг в сумі 535045 (п`ятсот тридцять п`ять тисяч сорок п`ять) гривень 65 коп.
Стяґнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5350 (п`ять тисяч триста п`ятдесят) гривень 45 коп. та 320 (триста двадцять) грн. 
Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 31.03.2017 року для забезпечення виконання рішення суду у виді заборони відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 - продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргової розписки, вчиненої під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах (в частині виплати відсотків) - відмовлено. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 04.07.2019 року по справі № 446/405/17 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20.09.2018 року по цивільній справі № 446/405/17 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 535045 грн. та судового збору в сумі 5670 грн. змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 235531,80 грн. та 2495 грн. судових витрат. 
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 
Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Приписами статті 604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). 
З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум, за увесь час прострочення. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. 
Аналогічна правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Таким чином, з ухваленням рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором зобов`язання відповідача з її сплати не припинилося, відтак у кредитора виникло право, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України, на стягнення з боржника інфляційних втрат та трьох відсотків річних за весь час прострочення
Як вбачається з матеріалів справи, за 2020 рік органами виконавчої служби стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по виконавчому листу №446/405/17 - 16 678, 06 грн. Відтак грошове зобов`язання ОСОБА_2 зменшилось та становить 218 853, 74 грн. (235 531,80-16678,06=218 853, 74 грн.), що підтверджується випискою з банківського рахунку ОСОБА_1 . 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки грошове зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 не виконано в повному обсязі, то суд першої інстанції невірно відмовив у стягненні з відповідача 3% річних за період з 01.07.2019 року по 31.12.2019 року в розмірі 928,83 грн. та за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року в розмірі 10 725, 58 грн. Відтак рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року слід скасувати в частині стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - задоволити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних, а саме: 29 615, 44 (двадцять дев`ять тисяч шістсот п`ятнадцять гривень сорок чотири копійки).
Що стосується інфляційних втрат, то слід вказати наступне.
За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.
Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).
Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, встановивши, що між сторонами виникли боргові правовідносини в іноземній валюті, дійшов правильного висновку про те, що передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, тому слід змінити розподіл судових витрат. Оскільки судовим рішенням задоволено 23,60 % позовних вимог, то з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 620, 12 грн. сплачених ним судових витрат в суді першої та апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 18 березня 2022 року.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу - задовольнити частково.
Рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року скасувати в частині стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та ухвалити нове рішення, яким позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - задоволити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних, а саме: 29 615, 44 (двадцять дев`ять тисяч шістсот п`ятнадцять гривень сорок чотири копійки).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 620 ,12 грн. судових витрат.
В решті рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 18.03.2022 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Шеремета Н.О.