П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/17361/21	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року про відмову в забезпеченні позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В`ячеслава Вікторовича про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та про стягнення суми основної винагороди,
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В. В. (далі – приватний виконавець Качурка В. В.) в якому просила:
визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66349778 від 02.08.2021 з примусового виконання виконавчого листа №2/463/472/14, виданого 28.07.2014 Личаківським районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» борг в розмірі 209  112,70 доларів США та 2  548  224,85 грн., а також суму витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3  441 грн.;
визнати протиправною та скасувати постанову від 02.08.2021 про стягнення з ОСОБА_1 суми основної винагороди у виконавчому провадженні ВП № 66349778 в розмірі 814  937,64 грн.
Одночасно з позовом ОСОБА_1 подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №2/463/472/14, виданого 28.07.2014 Личаківським районним судом м. Львова, про стягнення солідарно з неї та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» борг в розмірі 209  112,70 доларів США та 2  548  224,85 грн та суму витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3  441 грн.

На обґрунтування заяв про забезпечення позову, позивачка указала на наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам та інтересам. Також позивачка наполягала, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до неможливості захисту її законних прав та інтересів, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Пояснюючи викладене позивачка указала:
відсутність інформації про приватного виконавця Качурка В. В. в Єдиному реєстрі приватних виконавців України, що підтверджується Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру приватних виконавців України від 17.09.2021 року № 01341120210917 (частина  3 статті 22 Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»);
відсутність на виконавчому листі №2/463/472/14, виданого 28.07.2014 Личаківським районним судом м. Львова, відмітки органу виконавчої служби щодо залишку нестягнутої суми, скріпленою печаткою цього органу виконавчої служби (пункт 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень);
відсутність в заяві стягувача від 14.07.2021 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/463/472/14, виданого 28.07.2014 Личаківським районним судом м. Львова, інформації про суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом (частина 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»);
наявність рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 06.03.2020 про притягнення приватного виконавця ОСОБА_3 , до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення його строком на шість місяців (посвідчення № 0315 від 13.03.2019).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Вирішуючи питання доцільності вжиття заходів про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майнові інтереси та/або права позивача будуть погіршені, порушені і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, їх слід буде відновити шляхом вчинення певних дій.
Для вирішення спірних правовідносин, суд першої інстанції застосував правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 16.12.2020 у справі №640/6840/20, де розтлумачені підстави для прийняття судових рішень про забезпечення позову, що містяться в статті 150 КАС України.
Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Проаналізувавши доводи ОСОБА_1 про необхідність застосування заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вони не містять аргументів для висновку про очевидність небезпеки заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі.
Також суд зазначив, що позивачка не довела що захист її прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Відсутні, на думку суду першої інстанції, обґрунтовані доводи про наявність очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вважаючи, що прийнята ухвала суду першої інстанції не відповідає ознакам законності та обґрунтованості ОСОБА_1 просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

На думку скаржниці, суд першої інстанції не звернув увагу на дефектну форму виконавчого документа, який не містить обов`язкового визначення суми, яка підлягає примусовому стягненню після повернення стягувану виконавчого документа та відсутнє скріплення даної суми печаткою виконавчого органу. Як вважає позивачка, наслідком цього є загроза подвійного стягнення з боржника як суми боргу, так і суми основної винагороди.
Доводом апеляції є також те, що суд першої інстанції, встановлюючи обставини наявності або відсутності інформації про приватного виконавця Качурки В. В. в Єдиному реєстрі приватних виконавців України надав перевагу доказу, що отриманий у невизначений спосіб, ігноруючи надану нею інформаційну довідку №01341120210917 від 17.09.2021, що отримана на офіційному сайті Мін`юсту.
Підтримуючи доводи, викладені в заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 наполягає на очевидність протиправності рішення приватного виконавця Качурки В. В., на існування небезпеки заподіяння їй шкоди, на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості захисту її законних прав та інтересів.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, а також перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Пункт 5 частини 1 статті 151 КАС України встановлює, що  позов може бути забезпечено зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є достатнє обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
При цьому, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивачкою не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди її правам, свободам та інтересам, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.
Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Варто також відзначити, що протиправність оскаржуваних постанов підлягає встановленню в ході розгляду даного спору. Саме при вирішенні справи суд дає остаточну оцінку доказам. За таких умов, доводи скаржниці про неправильну оцінку судом першої інстанції наданих нею доказів не можуть бути взяти до уваги.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У цій справі суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень процесуального права і ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову в забезпеченні позову.
За результатом апеляційного перегляду розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 156, 311, 312, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року про відмову в забезпеченні позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В`ячеслава Вікторовича про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та про стягнення суми основної винагороди – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Доповідач – суддя                                                            І. О. Турецька

                     суддя                                                            Л. В. Стас

                     суддя                                                            Л. П. Шеметенко