07.02.22
22-ц/812/303/22

Справа № 486/21/21                                         Головуючий у 1-й інстанції Савін О. І.
Провадження № 22ц/812/303/22                  Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України

7 лютого 2022 року                                                                м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючої: Ямкової О. О.,
суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю.,  
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу
за апеляційною скаргою 
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)
на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Савіна О. І. у місті Южноукраїнську Миколаївської області зі складанням його повного тексту, по справі
за позовом 
АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И Л А: 
У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 16 667 грн 49 коп. заборгованості за кредитним договором у вигляді простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків.
В обґрунтування позову банк зазначив, що 5 квітня 2012 року позичальником ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг та оформлення картки, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої відкрито рахунок та надана кредитна картка. 
Між тим, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти, позичальником у визначені строки не погашена сума основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення простроченої кредитної заборгованості та заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом. 
У відзиві на позовну заяву відповідач вважав позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки в заяві підписаній ним не обрано вид банківського продукту та платіжної карти, не узгоджено умов сплати процентів або інших платежів, розміру кредитного ліміту тощо.
Клопотав про розгляд справи за його відсутності. 
У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем під час підписання анкети-заяви висловлено згоду на укладення кредитного договору, надана уся необхідна інформація для укладення кредитного договору та погоджено, що вказана заява з тарифами, Умовами та правилами надання банківських послуг а також пам`яткою клієнта становить договір про надання банківських послуг про необхідність знайомитись з умовами та правилами надання банківських послуг на сайті банку.
Вказував, що до позовної заяви додано виписку з карткового рахунку, яка є первісним документом, а тому є належним доказом у справі. 
З виписки вбачається, що відповідач користування коштами банку та вносив на картковий рахунок кошти на погашення заборгованості, до того ж надав докази отримання відповідачем платіжної картки у вигляді роздрукованих фотознімків. 
Зазначав, що відповідачем не спростований розрахунок заборгованості, а укладений кредитний договір не оспорений.
За такого вважав, що існує достатньо підстав вважати, що відносини, які виникли внаслідок укладення кредитного договору тривають і досі, та зобов`язання відповідачем належним чином не виконані. 
Звертав увагу суду на те, що відповідач помилково вважає можливим застосувати до виниклих правовідносин судову практику, на яку він посилався. 
Заперечуючи на відповідь, надану позивачем на його відзив, відповідач послався на висловлені ним раніше заперечення, до яких додав виписку надходження коштів на його картковий рахунок в розмірі 188 213 грн 71 коп., роздруковану з особистого кабінету сервісу Інтернет «Приват24», який належить та розміщений на офіційному сайті позивача, та їх повне погашення.
Заперечував проти задоволення позову, оскільки кошти внесені ним на картковий рахунок значно перевищують суму позову.
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову відмовлено.
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за допомогою належних доказів не доведено узгодження усіх істотних умов з позичальником при укладенні договору кредитування, а тому немає підстав для стягнення з відповідача нарахованих відсотків, та наданих коштів, як тіла кредиту, у зв`язку з їх повним погашенням.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог банку у повному обсязі. 
Зазначав, що підписана особисто відповідачем анкета-заява є згодою з Тарифами банку, а також з Умовами та правилами надання банківських послуг, які на час укладеної домовленості не вимагали додаткового підписання Умов та Правил позичальником, оскільки розміщені публічно на сайті банку. Тому між ним та відповідачем належним чином погоджено основні умови кредитного договору, а активація ОСОБА_1 картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення кредитного договору, що підтверджується розрахунком, випискою по рахунках, довідками банку про видані картки, тощо.
Звертав увагу суду апеляційної інстанції на доведеність, на його думку, обов`язку відповідача по сплаті процентів за користування кредитом, та вважав, що позичальник повинен повернути суму отриманих коштів з урахуванням відсотків за користування кредитом, вказуючи на те, що прострочене тіло кредиту та прострочені проценти за користування кредитом, це кошти, які не були повернуті в певний строк, передбачений договором.
Посилався на відповідну судову практику, та зазначав про відсутність підстав для застосування судової практики, на яку посилався суд в оскаржуваному рішенні, з урахування зазначення конкретної редакції Умов та правил надання банківських послуг, до яких приєднався позичальник.
Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 20 січня та 4 лютого 2021 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, 5 квітня 2012 року відповідачем ОСОБА_1 підписана заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг без зазначення конкретного виду банківської послуги, як то кредит, депозит, відкриття рахунку, та бажаного розміру кредитного ліміту. Між тим за довідкою, що надана банком, за кредитним рахунком, яким користувався відповідач, на підставі виданої йому платіжної картки, встановлено ліміт, який станом на 10 лютого 2013 року складав 5 000,00 грн, та того ж дня був зменшений до 300,00 грн.. В подальшому 11 серпня 2013 року його знову збільшено до 6 000,00 грн, 31 січня 2018 року до 11 000,00 грн та потім зведено до 0,00 грн.. Кінцевий строк дії виданої відповідачу платіжної картки є вересень 2020 року. Тарифи, Умови та правила кредитування позичальником не підписані та розміщені на сайті банку (а.с.32, 33, 34, 35, 36-82). 
За таких обставин, договір кредитування, що укладався між сторонами повинен був складатися із заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.
Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ним не підписані (а.с.34, 35, 36-82).
Відповідачем лише надана згода на те, що він зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті (а.с.34 зв).
Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші. 
Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений. 
Вважаючи, що такі умови між банком та позичальником узгоджені, банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року (а.с.36-82), на яких відсутній підпис позичальника про ознайомлення з ними, та їх узгодження. 
Надаючи самі такі Умови та правила, затверджені у банку наказом від 6 березня 2010 року, позивачем не доведені обставини, що розрахунок ним проведено виключно за їх умовами, та на час підписання позичальником анкети-заяви ці Умови та правила не були змінені, зокрема, наведений банком розрахунок заборгованості свідчить про застосування ним, як кредитором, іншого алгоритму розрахунку, ніж застосування складових, визначених на березень 2010 року. 
Так позивачем станом на 22 листопада 2020 року розрахована заборгованість відповідача за відсотковою ставкою у 2,5 % щомісяця (30% річних), з їх поступовим підвищенням до 2,9% щомісяця (34,8% річних) з 1 вересня 2014 року, до 3,6% щомісяця (43,2 % річних) з 1 квітня 2015 року, із застосуванням з 1 липня 2019 року додатково процентної ставки на прострочений кредит в розмірі 7,2% щомісяця ( 86,4 % річних), та з погашенням нарахованих відсотків за рахунок тіла кредиту, та поза межами строку дії платіжної картки ( а.с.7-20).
Між тим, у заяві позичальника від 5 квітня 2012 року відсоткова ставка взагалі не зазначена.
За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції. 
Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи, які встановлені на підставі належних доказів, що надані сторонами, судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки, що правових підстав для нарахування та сплати процентів за користування коштами, що надані банком відповідачу в якості кредиту, відсутні. Підтвердження прийняття позичальником цих умов та тарифів зі сплати процентів за наданими банком витягом з Умов та витягом з Тарифів як складової частини кредитного договору приєднання, є неприпустимим за неналежністю наданих доказів.
За такого позивачем хибно розрахована заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 11 643 грн 23 коп. за рахунок його штучного збільшення через включення нарахованих відсотків за користування кредитом, в той час як використані кошти банка повернути позичальником в повному обсязі та в межах строку дії платіжної картки. 
Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 185 033 грн 10 коп. повернуті АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку в розмірі 188 213 грн 71 коп., що відповідає наданій відповідачем виписці по надходженням по картковому рахунку, підстав для їх додаткового стягнення з відповідача на користь банку, як простроченого тілу кредиту, немає (а.с.140-150).
За такого суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Отже, рішення суду першої інстанції винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає. 
Доводи банку щодо визнання відповідачем факту укладення кредитного договору за умовами банку через активацію картки не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм ЦПК України.
Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.
На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Южноукраїнськогом міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду. 

Головуюча                                                  О. О. Ямкова
Судді                                                         О. В. Локтіонова
                                                               С. Ю. Колосовський