ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
11 лютого 2022 року                                                                        м. Чернівці
справа № 727/11382/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.
секретар Собчук І.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Снігур Сергій Васильович, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Мамчин П.І.),-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 16 грудня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 24 січня 2012 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області було розірвано. 
Від спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею. 
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 29.04.2013 року стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 500 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист перебуває на виконанні у Хотинському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). 
Посилалася на те, що з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів її доходи значно зменшились. На даний момент заробітної плати не у повній мірі вистачає на проживання, а в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання доньки, що ставить її у скрутне матеріальне становище.
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/175/22 
Зазначала, що потреби дитини на даний момент значно зросли, адже вона навчається в 6-му класі Чернівецького ліцею № 7. Допомоги у вихованні дитини, догляді за нею, витратах на лікування відповідач не бере. Для навчання в школі - купівлі одягу, взуття, шкільного приладдя відповідач коштів не надає. Такі витрати несе виключно вона. Значно зросли витрати на комунальні послуги, та зросла вартість продуктів харчування. Відповідач зараз сплачує аліменти в розмірі 500 гривень, які не задовольняють потреб дитини. Будь-яких інших коштів відповідач не надає і всі витрати несе вона самостійно. На прохання розподілити витрати, пов`язані з навчанням дитини відповідач ігнорує, посилаючись на те, що зараз важко з роботою та він ніде не працює, хоча має прибутковий неофіційний дохід, оскільки займається підприємницькою діяльністю на МКП «Калинівський ринок».
Також дитина знаходиться під спостереженням лікаря в МКП «Міська дитяча поліклініка» із хронічним ускладненням пієлонефриту, що також потребує значних коштів для профілактики та лікування даної хвороби.
    Вказувала, що їх спільна дитина має право на достатній життєвий рівень а батько дитини, який здоровий та працездатний може сплачувати аліменти в розмірі 5000 гривень.
Просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на її користь на підставі рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 29.04.2013 року на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Снігур Сергій Васильович, подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права.
Доводи скарги мотивує тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було враховано той факт, що відповідач ніде не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, та доглядає батьків, які постійно хворіють, однак такі посилання не є підставою для сплати аліментів у мінімальному розмірі. Доказів того, що відповідач намагався знайти роботу та перебування його у центрі зайнятості не підтверджені жодними доказами, також у матеріалах справи відсутні посилання на докази, які б підтверджували, що відповідач являється опікуном своїх батьків та фінансово їх забезпечує.
Зазначає, що аліменти у мінімальному розмірі 1309 гривень, є занадто малою сумою, яка не може забезпечити життєвих потреб дитини.
Просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а саме збільшити розмір стягуваних аліментів та в подальшому стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну та необґрунтовану, а оскаржуване судове рішення без змін.
Посилається на те, що суд першої інстанції при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів з`ясував матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Позивачкою не надано жодних доказів необхідності додаткового лікування дочки, не надано доказів збільшення витрат на харчування дитини, одяг та інші вказані обставини. Крім того, за адресою позивачки крім неї та доньки зареєстровано ще двоє осіб, а отже проживання дочки у вказаній квартирі ніяк не впливає на розмір комунальних виплат, на які посилається апелянт. 
Вказує, що посилання апелянта на те, що він займається підприємницькою діяльність є безпідставними, оскільки він не працевлаштований і постійного доходу не отримує. 
Крім того, він не ухиляється від сплати аліментів на утримання дочки, сплачує їх відповідно до закону та рішення суду, заборгованості по сплаті аліментів не має.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою належними та допустимими доказами не доведено факту істотного погіршення її матеріального становища, стану здоров`я та не наведено інших причин, які могли б спонукати до збільшення розміру аліментів, а сума стягуваних аліментів складає 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину. 
Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 24.01.2021 року був розірваний (а.с.4).
Від шлюбу є донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З копії свідоцтва про народження вбачається, що батьком дитини є ОСОБА_2 (а.с.5).
Згідно довідки про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому будинку/приміщенні від 17.11.2021 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6).
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 29.04.2013 року стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн., щомісячно, починаючи з 25.03.2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11).
На виконання даного рішення суду був виписаний виконавчий лист (а.с.12-13).
Як вбачається з розрахунку аліментів Хотинського відділу ДВС у Дністровському районі Чернівецької області від 14.12.2021 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти в розмірі 1309 грн. (а.с.30).
Згідно довідки Хотинського відділу ДВС у Дністровському районі Чернівецької області від 15.12.2021 року ОСОБА_2 сплачує аліменти ОСОБА_1 згідно виконавчого листа Хотинського районного суду Чернівецької області від 29.03.2013 року на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 01.01.2022 року заборгованість по аліментам відсутня. (а.с.29).
Як вбачається з довідки МКП «Міська дитяча поліклініка» від 18.11.2021 року ОСОБА_3 знаходиться на спостереженні у нефролога. Звільнена від щеплень. У теперішній час дитина здорова (а.с.14).
Згідно копії свідоцтв про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьком дітей зазначений ОСОБА_2 (а.с.28 ).
ОСОБА_8 навчається у 10 класі, ОСОБА_7 – у 1-А класі Шиловецького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів, що підтверджується відповідними довідками №92 та №93, виданих опорним закладом освіти Клішковецької сільської ради «Шиловецький загальноосвітній заклад освіти І-ІІІ ступенів» Дністровського району Чернівецької області від 15.12.2021 року (а.с.31-32).
Як вбачається з довідок КНП «Клішковецький центр первинної медико-санітарної допомоги» від 14.12.2021 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з приводу захворювань зверталися до лікуючого лікаря (а.с.33-34).
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 та копій паспорта громадян України ОСОБА_9 і ОСОБА_2 , останні є батька відповідача, а також особами пенсійного віку (а.с.35-38).
Відповідно до довідки Клішковецької амбулаторії загальної практики сімейної медицини Дністровського району Чернівецької області від 15.12.2021року ОСОБА_2 перебуває на «Д» обліку в Клішковецькій амбулаторії (а.с.39).
Згідно довідки Малинецької сільської ради №120 від 28.01.2019 року ОСОБА_2 займається веденням особистого селянського господарства, має право на отримання доходу від податкового агента без утримання податку (а.с. 41).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частини третьої статі 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з частиною першою статті 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
    Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
    Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).
   Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів – це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
   За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).
   Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    У судовому порядку з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки  ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 25 березня 2013 року до досягнення нею повноліття.
   Звертаючись у листопаді 2021 року з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач посилалась на збільшення витрат на утримання дитини та те, що її доходи значно зменшилися і отримуваної заробітної плати не у повній мірі вистачає на прожиття, а в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, виплачуваних аліментів недостатньо для матеріального утримання дитини, що ставить її у скрутне матеріальне становище.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів.
Суд за заявою одержувача, відповідно до ч.1 ст.184 СК України, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Для дітей віком від 6 до 18 років гарантований мінімальний розмір аліментів з 1 січня 2021 року становить - 1197,50 грн, із 1 липня - 1255 гривень, з 1 грудня 2021 року – 1309 гривень.
Таким чином розмір, аліментів на утримання однієї дитини віком старше 6 років на час розгляду справи становить не менше 1309 гривень.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що розмір стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки провадиться у розмір 1309 гривень, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
 Вищенаведеним спростовуються посилання в апеляційній скарзі щодо розміру отримуваних аліментів у сумі 500 гривень. 
Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
   Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК, яким визначався розмір — 30%). 
Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII частину першу статті 71 ЗУ "Про виконавче провадження" доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру передбаченого Сімейним кодексом України.
На спростування вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що законодавством передбачено механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі, не нижче мінімально гарантованого, передбаченого СК України, при наявності постановленого раніше судового рішення про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).
Таким чином, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності нової редакції статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
    Статтею 141 СК України передбачено рівність прав  та обов`язків щодо дитини. 
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
   Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачкою належними та допустимими доказами не доведено факту істотного погіршення її матеріального становища, стану здоров`я та не наведено інших причин, які могли б спонукати до збільшення розміру аліментів, а сума стягуваних аліментів складає 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину. 
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається із змісту заявленого позову про збільшення розміру аліментів до суми 5000 гривень, жодних підстав передбачених статтею 192 СК України, для збільшення розміру присуджених аліментів апелянт не наводить.
Зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.
При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі.
Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачкою не було надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України того, що у неї та відповідача відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, що стягуються із нього на утримання неповнолітньої дитини. До позовної заяви, крім копії попереднього рішення суду від 29 квітня 2013 року, яким вперше було присуджено стягнення аліментів у її користь, копії свідоцтва про народження доньки, копії виконавчого листа, довідки про склад сім`ї, жодних інших доказів на обґрунтування позову суду нею не подано.
Наявність в матеріалах справи копія довідки МКП «Міська дитяча поліклініка» від 18.11.2021 року не свідчить про наявність потреб для лікування чи профілактики лікування хвороби дитини, а зазначено, лише що дитина знаходиться на спостереженні, та звільнена від занять фізкультури та проведення щеплень.
Дана довідка не є належним доказом наявності витрат позивачки на лікування доньки.
Крім того, позивачем не було надано суду, належних та допустимих доказів на підтвердження факту поліпшення матеріального стану відповідача з моменту стягнення аліментів. Також не надано належних та допустимих доказів про спроможність відповідача ОСОБА_2 сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі.
Разом з тим, відсутні будь-які докази, які б свідчили про відсутність доходів, та суттєве погіршення матеріального стану позивачки на день звернення до суду з позовом. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що позивачка ОСОБА_1 повинна надати докази, що підтверджують наявність юридичних складових - певних умов, які дають підстави для збільшення розміру аліментних зобов`язань.
Доказів, які б свідчили про наявність інших обставин, які передбачені ст. 182 СК України, що дають підстави збільшити розмір аліментів позивачем не надано.
Доводи апелянта щодо наявності у неї значних витрат на утримання дітей, пов`язаних з придбанням їжі, одягу та інше, а також те, що розмір прожиткового мінімуму на дитину виріс порівняно із роком в якому ухвалювалось рішення про збільшення розміру аліментів, судова колегія відхиляє, оскільки самі по собі ці обставини без доведення підстав, передбачених статтею 192 СК України, не є підставою для збільшення розміру аліментів.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального стану однієї зі сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи. Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.
Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.
З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.
Як вказав Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Снігур Сергій Васильович, залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 лютого 2022 року 

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк