ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2022                                                   м. Дніпро                             Справа № 904/6144/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),
суддів: Кузнецова В.О., Вечірка І.О.
секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021 по справі № 904/6144/21 (суддя Євстигнеєва Н.М.), повний текст рішення складено 17.11.2021
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техстандарт-Плюс», м. Херсон 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне підприємство «Електровозобудування», м. Дніпро
про стягнення 3792863,43 грн,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У червні 2021 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (ділі – РВ ФДМУ, або позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техстандарт-Плюс» (далі – ТОВ «Техстандарт-Плюс», або відповідач) заборгованості у сумі 3792863,43 грн, з яких: основний борг у сумі 962706,97 грн; неустойка у сумі 2830156,46 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021 позовні вимоги РВ ФДМУ до ТОВ «Техстандарт-Плюс» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ДП «Електровозобудування» про стягнення 3792863,43 грн - задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Техстандарт-Плюс» на користь РВ ФДМУ заборгованість з орендної плати у сумі 744750,6 грн, неустойку у сумі 715484,17 грн, судовий збір у сумі 21903,52 грн, судові витрати, пов`язані з пересиланням поштової кореспонденції у сумі 17,94 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції РВ ФДМУ оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить: скасувати оскаржуване рішення і постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині зменшення заявлених позивачем до стягнення сум заборгованості з орендної плати та неустойки, внаслідок неправильно визначених судом періодів, на які позивачем нараховано заборгованість.
Апелянт зазначає, що в період розгляду господарським судом іншої справи      № 922/2171/20 РВ ФДМУ на адресу ТОВ «Техстандарт-Плюс» було направлено лист від 27.03.2020 № 11-02-017456, в якому повідомлялося про відмову від договору оренди від 22.01.2015 № 12/02-5705-ОД у зв`язку з невиконанням умов договору оренди в частині заборгованості з орендної плати. 
Отримавши повідомлення про вручення ТОВ «Техстандарт-Плюс» вищевказаного листа РВ ФДМУ з посиланням на приписи ч. 2 ст. 782 ЦК України вказує на припинення дії договору оренди від 22.01.2015 № 12/02-5705-ОД саме з 10.04.2020.
При цьому, апелянт зазначає, що в межах справи № 922/2171/20 ним позовні вимоги щодо розірвання договору оренди від 22.01.2015 № 12/02-5705-ОД не змінено, провадження в цій частині судом не закривалося, а тому рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі                         № 922/2171/20 позов РВ ФДМУ в частині розірвання договору оренди від 22.01.2015 № 12/02-5705-ОД також було задоволено.
Звертаючись до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом в межах даного провадження по справі № 904/6144/21 РВ ФДМУ зазначало про обставини стосовно розірвання спірного договору оренди та вказувало про припинення його дії саме з 10.04.2020, проте судом було враховано іншу дату, згідно якої спірний договір оренди було розірвано з набранням рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі № 922/2171/20 законної сили, що потягло за собою визначення неправильного періоду для стягнення заборгованості.
На думку апелянта, з огляду на припинення договору оренди з 10.04.2020 та виселення з незаконно займаного приміщення 19.04.2021 правильною до стягнення є заборгованість з орендної плати за період з 15.05.2020 (за 10 днів квітня 2020) по 19.04.2021 у сумі 962706,97 грн та заборгованості з неустойки за період з 15.05.2020 (за 20 днів квітня 2020) по 19.04.2021 у сумі 2830156,46 грн.

3. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

У 2020 році РВФДМУ звернулося до господарського суду з позовною заявою про: стягнення з ТОВ «Техстандарт-плюс» заборгованості з орендної плати у сумі 695701,42 грн, пені в сумі 44480,41 грн, інфляційних втрат у сумі 46991,16 грн, а також, про розірвання укладеного сторонами договору оренди № 12/02-5705-ОД від 22.01.2015, виселення відповідача з орендованого нежитлового вбудованого приміщення ковального корпусу, площею 3321,71 кв.м., нежитлового вбудованого приміщення ливарного корпусу, площею 5168,28 кв.м., змощення 170 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орбітальна, буд. 13, що перебуває на балансі ДП «НВК «Електровозобудування».
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020          № 922/2171/20 позовні вимоги РВ ФДМУ до ТОВ «Техстандарт-Плюс» задоволено в повному обсязі:
- стягнуто з ТОВ «Техстандарт-Плюс» на користь РВ ФДМУ заборгованість з орендної плати за період з 15.02.2019 по 15.04.2020 у сумі 695701,42 грн, 23652,62 грн пені, 1834,03 грн інфляційних втрат;
- розірвано договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-5705-ОД від 22.01.2015, укладеного між РВ ФДМУ та ТОВ «Техстандарт-Плюс»;
- виселено ТОВ «Техстандарт-Плюс» з орендованого нежитлового приміщення ковального корпусу, площею 3321,71 кв.м., нежитлового вбудованого приміщення ливарного корпусу, площею 5168,28 кв.м., змощення 170 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орбітальна, буд. 13, що перебуває на балансі Державного підприємства «НВК «Електровозобудування».
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 по справі № 922/2171/2022 встановлено, що 22.01.2015 між позивачем (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-5705-ОД (надалі - договір). Зазначений договір укладено в простій письмовій формі.
18.02.2016 сторони дійшли згоди щодо нотаріального посвідчення Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 22.01.2015 № 12/02-5705-ОД та викладення його в новій редакції.
Так, згідно п. 1.1. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, а саме: нежитлові вбудовані приміщення ковального корпусу площею 3321,71 кв.м., нежитлові вбудовані приміщення ливарного корпусу площею 5319,66 кв.м., замощення площею 170,0 кв.м., розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орбітна, 13, що перебуває на балансі ДП «НВК «Електровозобудування» (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 13.11.2014 і становить за незалежною оцінкою 4527569,07 грн.
Майно передається в оренду з метою: інше використання державного майна (виробництво металоконструкцій) (п 1.2. Договору).
Використання об`єкту оренди не за цільовим призначенням забороняється.
Відповідно до п. 2.1. Договору, орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання - передачі майна.
Пунктом 10.1. сторони визначили, що договір від 22.01.2015 № 12/02-5705-ОД в новій редакції діє з моменту його нотаріального посвідчення з 18 лютого 2016 року по 17 лютого 2021 року включно.
Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами), становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2015 року 85127,93 грн.
Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п. 3.2. Договору).
Відповідно до п. 3.3. Договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.
Пунктом 3.6. Договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу наступним чином:
- 70 % - до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки, відкриті відділеннями казначейства - у розмірі 59589,55 грн;
- 30% - балансоутримувачу у розмірі 25538,38 грн щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним.
Згідно п. 5.3 Договору Орендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу.
Пунктом 5.10 Договору встановлено, що у разі припинення договору орендар зобов`язаний повернути балансоутримувачу або підприємству/товариству, указаному орендодавцем, орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодування відповідно до вимог чинного законодавства збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини Орендаря.
За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно чинним законодавством України (п. 9.1. Договору).
Факт передачі майна в оренду підтверджується актом приймання-передачі від 22.01.2015.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 по справі № 922/2171/20 з ТОВ «Техстандарт-Плюс» стягнуто заборгованість за договором оренди нерухомого майна № 12/02-5705-ОД від 22.01.2015, що утворилась за період користування майном з 15.02.2019 по 15.04.2020.
Розірвано договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-5705-ОД від 22.01.2015, укладений між РВ ФДМУ та ТОВ «Техстандарт-плюс».
Виселено ТОВ «Техстандарт-плюс» з орендованого нежитлового приміщення ковального корпусу, площею 3321,71 кв.м., нежитлового вбудованого приміщення ливарного корпусу, площею 5168,28 кв.м., змощення 170 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орбітальна, буд. 13, що перебуває на балансі Державного підприємства «НВК «Електровозобудування».
Рішення суду набрало законної сили 13.01.2021.
Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).
На виконання вищевказаного рішення Господарського суду Дніпропетровської області 13.01.2021 було видно відповідні накази.
Актом державного виконавця Новокодацького ВДВС міста Дніпро від 19.04.2021 ТОВ «Техстрандарт-Плюс» виселено з нежитлового вбудованого приміщення ковального корпусу площею 3321,71 кв.м., нежитлового вбудованого приміщення ливарного корпусу площею 5319,66 кв.м., замощення площею          170,0 кв.м., розміщеного за адресою: м. Дніпро, вул. Орбітальна, буд. 13 та передано на баланс Державного підприємства «НВК «Електровозодобування».
В рамках даної справи позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по сплаті орендної плати за період з 15.05.2020 по 15.05.2021 у сумі 962706,97 грн та неустойку відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України за період з 15.05.2020 по 15.05.2021 у сумі 2830156,46 грн.
При цьому позивачем вирахувано суму завдатку (52026,22 грн), який підлягає сплаті відповідно до п. 3.11. договору. За змістом цього пункту зобов`язання орендаря зі сплати орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку у розмірі не меншому, ніж орендна плата за один (базовий) місяць оренди, який вноситься в рахунок плати за останній місяць оренди.
Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з наявністю підстав щодо сплати відповідачем заборгованості з орендної плати за період з квітня 2020 року по квітень 2021 року.
Щодо стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, предметом доказування є обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк (умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем у доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна тощо).

4. Мотиви з яких суд апеляційної інстанції підтримує висновки суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).
Статтею 759 ЦК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 283 ГК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено обов`язок орендаря вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.
За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).
Частиною 1 ст. 286 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.
Зі змісту наведених норм вбачається, що договір оренди є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку його дії зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення такого договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Користування майном за договором оренди є правомірним, якщо воно відповідає його умовам та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.
Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.
Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.
Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
Відтак, користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) і регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ст. 762 ЦК України («Плата за користування майном») і охоронна норма ч. 2 ст. 785 ЦК України («Обов`язки наймача у разі припинення договору найму») не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.
Отже, положення п. 3 ч. 1 ст. 3 та ст. 627 ЦК України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (ст. 6 ЦК України).
Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії договору оренди не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Наведений підхід у регулюванні орендних правовідносин, вочевидь, не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність             (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі, обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору оренди (до спливу строку його дії).
Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі №922/2171/20 стягнуто з відповідача заборгованість з орендної плати по 15.04.2020, тобто включно за березень 2020 року зі строком оплати не пізніше 15.04.2020 (п. 3.6. договору).
Місцевим господарським судом встановлено, що договір припинив свою дію з дати набрання рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 922/2171/20 законної сили - 13.01.2021.
Таким чином, стягненню підлягає заборгованість з орендної плати за період з квітня 2020 року по 12.01.2021 (день припинення договору за рішенням суду не є днем користування орендованим майном) та складає 744750,6 грн, з яких: за період з квітня 2020 року по грудень 2020 року заборгованість складає 712896,36 грн, за 12 днів січня 2021 року заборгованість складає 31854,24 грн (82290,10 грн / 31 день х 12 днів).
Отже, в іншій частині вимоги позивача про стягнення заборгованості з орендної плати місцевим господарським судом відмовлено правомірно.
Щодо вимоги про стягнення неустойки у сумі 2830156,46 грн.
Матеріалами справи підтверджено, що неповернення об`єкту оренди у період після припинення дії договору оренди відбулося з вини самого орендаря (відповідача), який добровільно не повернув об`єкт оренди позивачу, та продовжував користуватись орендованим майном.
Статтею 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.
Як зазначалося вище та встановлено місцевим господарським судом, договір оренди було розірвано за рішенням суду, яке набрало законної сили 13.01.2021.
Повернення спірного об`єкта оренди балансоутримувачу підтверджується Актом державного виконавця Новокодацького ВДВС міста Дніпро від 19.04.2021, відповідно до якого ТОВ «Техстрандарт-Плюс» виселено з нежитлового вбудованого приміщення ковального корпусу та передано на баланс ДП «НВК «Електровозодобування».
Неповернення об`єкта оренди за договором у період після закінчення строку дії договору відбулося виключно з вини самого орендаря (відповідача), а тому існують усі правові підстави для застосування до відповідача відповідно до ч. 2  ст. 785 ЦК України неустойки за період з дати припинення договору оренди – 13.01.2021 по 18.04.2021 (дата повернення майна 19.04.2021 не є днем користування майном).
Колегія суддів погоджується з відкорегованим судом першої інстанції розрахунком позивача неустойки, яка за вказаний період складає:
- з 13.01.2021 по 31.01.2021 - 144102,46 грн (117557,28 грн х 2/31 х 19 днів);
- за лютий 2021 року - 237465,7 грн,
- за березень 2021 року - 241502,62 грн;
- за квітень 2021 року - з 01.04.2021 по 18.04.2021 неустойка складає: 92413,39 грн (77011,16 грн х 2 = 154022,32 грн; 154022,32 грн / 30 х 18 днів).
Отже, неустойка за вказаний період підлягає стягненню у сумі 715484,17 грн (144102,46 грн + 237465,7 грн + 241502,62 грн + 92413,39 грн).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивача у сумі 1460234,77 грн, з яких орендна плата у сумі 744750,6 грн та неустойка у сумі 715484,17 грн.
Доводи апелянта щодо неправильно визначеного судом періоду для стягнення заборгованості з орендної плати та неустойки за прострочення повернення відповідачем орендованого майна (внаслідок неврахування судом листа позивача від 27.03.2020 № 11-02-017456 про припинення договору з 10.04.2020) колегія суддів відхиляє, оскільки існує рішення в іншій справі № 922/2171/20 від 17.12.2020 про розірвання договору оренди, яке набрало законної сили та було чинним на момент розгляду даної справи. При цьому, як зазначає сам апелянт, в межах справи № 922/2171/20 позовні вимоги щодо розірвання договору оренди від 22.01.2015 № 12/02-5705-ОД не змінювалися, провадження в цій частині судом не закривалося.
Отже, в якості преюдиції судом першої інстанції правомірно було враховано саме факт розірвання договору оренди від 22.01.2015 № 12/02-5705-ОД саме за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 922/2171/20, а не припинення договору внаслідок листування між сторонами. Інші висновки щодо припинення дії договору суперечили б змісту вказаного рішення.
З урахуванням вище викладеного, доводи апелянта не спростовують встановлених рішенням суду першої інстанції обставин у даній справі, а тому в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
Оскільки апеляційна скарга РВ ФДМУ подана виключно в частині незгоди позивача з визначеними судом періодами для нарахування до стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати та неустойки, колегія суддів здійснює перегляд рішення лише в цій частині та лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

5. Висновки за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а відповідно відсутні підстави для його скасування чи зміни, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Підстав передбачених ст. 277 ГПК України для скасування або зміни оскаржуваного відповідачем судового рішення, колегією суддів не виявлено.

6. Розподіл судових витрат.

У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за її подання у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021 по справі № 904/6144/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.02.2022.

          Головуючий суддя                                                  Ю.Б. Парусніков

          Судді:                                                                      В.О. Кузнецов

                                                                                            І.О. Вечірко