КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
24 січня 2022 року                                                                                      м. Київ
 
Унікальний номер справи № 755/6005/20  
Апеляційне провадження 22-ц/824/730/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Махлай Л.Д., 
суддів: Немировської О.В., Ящук Т.І.
при секретарі: Гойденко Д.В.
 
сторони          
позивач                      ОСОБА_1 , 
 
відповідачі                Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАС Україна»
 
Панченко Олександр Васильович
 
Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_3 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАС Україна», ОСОБА_4 , Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в результаті дорожньо - транспортної пригоди,
 
в с т а н о в и в :
 
у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з  урахуванням неодноразових змін позовних вимогпросив стягнути на його користь з ОСОБА_4 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 75 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди; стягнути на його користь з ТОВ «ДІАС Україна» та ФОП ОСОБА_2 по 529, 07 грн матеріальних збитків.
В обґрунтування позову зазначав, що 05.07.2019 внаслідок ДТП, яка сталася за адресою м. Київ, Наддніпрянське шосе, 8, за участю автомобілів «Шкода», д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та «Пежо» д/н НОМЕР_2 під його керуванням було пошкоджено належний йому автомобіль.
Постановою Печерського районного суду від 06.11.2019 ОСОБА_4 визнано винним у вчинені даної ДТП, проте провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 21734/19-54 від 30.08.2019 розмір матеріального збитку, наслідок пошкодження автомобіля «Пежо»                     д.н.з. НОМЕР_2 становить - 158 171,31 грн. Крім того, ним було сплачено 4 710 грн за складання висновку; кошти на транспортування автомобіля із місця ДТП до місця зберігання авто в с. Гора, Бориспільського району у сумі 1 600 грн; кошти на оплату послуг адвоката за підготовку процесуальних документів та представництво його в адміністративному процесі для захисту його прав, як потерпілого в розмірі 11 141,80 грн. Всього вартість завданих збитків становить 175 623,11 грн.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Шкода», д.н. з. НОМЕР_1 на час ДТП за полісом ОЦПВВНТЗ серії АМ № 8194678 від 18.01.2019 на час ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа - Гарант». Останнє виплатило йому страхове відшкодування у сумі 64 564,97 грн.
Залишки пошкодженого автомобіля були відчужені за 35 000 грн. Отже не відшкодованою залишається шкода у розмірі 76 058,14 грн. 
Оскільки автомобіль після ДТП не міг самостійно їхати, він змушений був наймати автомобіль для евакуації, шукати місце стоянки для зберігання залишків автомобіля на все це втрачаючи додатковий час та кошти. Все це призвело до того, що він тривалий час перебував в знервованому та пригніченому стані, змушений був займатися не типовими для нього справами. Він мав відпрошувати з роботи для зустрічі з експертом, адвокатом та для участі в судових засідання при розгляді адміністративної справи, що негативно відобразилося на трудових відносинах з керівництвом компанії. У автомобілі на час ДТП перебувала  його дружина - ОСОБА_5 , та він мав заспокоювати дружину та допомагав їй перебороти страх поїздки на автомобілі, який у не з`явився після ДТП. 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.08.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судового збору.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_4 на його користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 75 000 грн та витрати на правову допомогу. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не в повній мірі дослідив докази, що підтверджують розмір завданих збитків, не надав їм правову оцінку та не зазначив підстави для їх відхилення. Суд не врахував договір комісії відповідно до якого відчужено залишки автомобіля, транспортування автомобіля до місця стоянки, витрати на проведення автотоварознавчої експертизи, а також витрати на послуги адвоката за представництво інтересів в адміністративному суді, чим допустив порушення ст. 89 ЦПК України. При прийнятті оскаржуваного рішення судом помилково застосовано норми, що регулюють деліктні правовідносини, а саме відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не застосовано ст. 1194 ЦК України. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_6 не має відшкодовувати різницю між лімітом відповідальності та фактично завданими збитками. Судом також не враховано, що відповідачем не подано доказів, які б спростовували розмір шкоди, а також не подано клопотання про проведення експертизи щодо визначення вартості завданих збитків, які б спростовували вартість завданих збитків. Крім того, приймаючи рішення судом не застосовано судову практику та не враховано висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі 676/518/17.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 05.07.2019 о 08:02 год мало місце ДТП за адресою м. Київ, Наддніпрянське шосе, 8, за участю автомобілів «Шкода», д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та «Пежо» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2019 ОСОБА_4 визнано винним та провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за                  ст. 124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Автомобіль «Шкода Фабія» д.н.с. НОМЕР_1 належить ТОВ «Діас Україна».
01.07.2019 на підставі договору оренди № КЛ -25 вказаний автомобіль передано                      ФОП ОСОБА_2 , що також підтверджується актом приймання - передачі вказаного транспортного засобу від 01.07.2019 
Автомобіль «Пежо» д/н НОМЕР_2 на момент скоєння ДТП належав на праві власності ОСОБА_1 .
Відповідно до висновку експертного дослідження за № 21734/19-54 від 30.08.2019 вартість матеріального збитку (шкоди) завданого власнику автомобіля «Пежо» НОМЕР_2                            ОСОБА_1 , унаслідок дорожньо - транспортної події складає 158 171, 31 грн.
Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Пежо» НОМЕР_2 складає                       229 371,63 грн. Ринкова вартість автомобіля «Пежо» НОМЕР_2 на момент скоєння ДТП складає                     158 171,31 грн, з чого вбачається, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля на момент ДТП.
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, серія АМ/8194678, цивільна відповідальність водія транспортного засобу «Шкода»«Фабія» д.н.з НОМЕР_1 була застрахована в                          ТзДВ СК «Альфа Гарант» з лімітом страхового відшкодування заподіяну майну в розмірі 100 000 грн (франшиза 1 000 грн).
08.07.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ТзДВ «Альфа-Гарант» про страхове відшкодування та останнє здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 64 564,97 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що ОСОБА_4 перебував у трудових стосунках з ТОВ «Діас Україна» чи з ФОП ОСОБА_2 . Відмовляючи у позові до ОСОБА_4 суд виходив з того, що цивільно - правова відповідальність останнього застрахована. Частково задовольняючи позовні вимоги та визначаючи розмір моральної шкоди суд виходив з глибини та тривалості фізичних і душевних страждань позивача, з урахуванням принципу розумності та справедливості.
Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині відмови у стягненні матеріальних збитків з ОСОБА_4 виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961 - IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 28 Закону № 1961 - IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Згідно із ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Системний аналіз ст. 22, 988, 1166, 1192, 1194, ст. 22, 28, 29, 36 Закону № 1961 - IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.
При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати покладається на особу, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Суд зазначені положення закону не врахував.
Відповідно до висновку експертного дослідження за № 21734/19-54 від 30.08.2019 вартість матеріального збитку (шкоди) завданого позивачу, як власнику автомобіля «Пежо»                     НОМЕР_2 внаслідок дорожньо - транспортної події складає 158 171, 31 грн. Ця вартість відповідає ринковій вартості автомобіля «Пежо» НОМЕР_2 на момент скоєння ДТП.
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, серія АМ/8194678, цивільна відповідальність водія автомобіля Шкода Фабія д.н.з НОМЕР_1 застрахована у ТзДВ СК «Альфа Гарант» з лімітом страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну  100 000 грн, а також визначено розмір франшизи 1 000 грн.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що договором передбачено франшиза, яка у будь - якому випадку має відшкодовуватися особою, відповідальною за завдані збитки.
Судом також не враховано, що розмір завданих позивачу збитків перевищує ліміт відповідальності страховика на 57 171, 31 грн (158 171, 31 грн - (100 000 - 1 000).
Страховик виплатив страхове відшкодування у розмірі  64 564,97 грн.  Із вказаною сумою страхового відшкодування позивач погодився та з позовними вимогами до страхової компанії не звертався. Відтак вимоги позивача до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована на суму, яка знаходиться у межах ліміту відповідальності страховика не можна визнати обгрунтованими.
Крім страхового відшкодування позивач отримав 35 000 грн за залишки автомобіля, оскільки відновлювальний ремонт є недоцільним через перевищення вартості відновлювального ремонту вартості автомобіля на момент ДТП.
Відтак в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню 24 171,31 грн (158 171, 31 грн сума збитків - 99 000 грн ліміт відповідальності страховика за вирахуванням франшизи - 35 000 грн вартість залишків автомобіля).
Крім того, позивачем надано належні та допустимі докази понесення ним витрат на транспортування автомобіля з місця ДТП у сумі 1 600 грн (акт прийому-передачі виконаних робіт від 05.07.2019), а також витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 4 710 грн (акт здачі-приймання висновку від 30.08.2019). 
Дані витрати є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, та такі витрати позивач поніс саме у зв`язку з ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_4 . 
Відтак рішення суду в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_4 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» та становить у мінімальному розмірі 840,80 грн за подачу позовної заяви та 1 261,20 грн за подачу апеляційної скарги, що разом складає 2 102 грн.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що позивач ні у позовній заяві, ні у апеляційній скарзі не зазначає розмір таких витрат.
Відповідно до додаткової угоди № 2 від 13.04.2020 до договору про надання правової допомоги № 8/07/2019 від 08.07.2019 вартість послуг за надання правничої допомоги у даній справі складає 13 986,30 грн.
Суд першої інстанції не відмовляв позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, та дане питання не вирішував.
Відтак поновлення прав позивача можливе шляхом звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, а не шляхом апеляційного оскарження.
Щодо вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідно до додаткової угоди № 1 від 16.01.2020 до договору про надання правової допомоги                              № 8/07/2019 від 08.07.2019, колегія суддів зазначає, що такі витрати не пов`язані з розглядом даної цивільної справи. Ці витрати понесені позивачем при розгляді адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_4 , а відтак вони не є судовими витратами у даній справі.
Іншого обґрунтування та підстави для стягнення таких витрат позивач у позовній заяві не наводить, та не вказує їх як суму відшкодування (позовну вимогу), не вказує їх розмір.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
За вказаних обставин вимоги про стягнення таких витрат є необгрунтованими.
Рішення суду в частині позову про відшкодування моральної шкоди, а також в частині відмови у позові до інших відповідачів не оскаржується, а відтак в апеляційному порядку не перевіряється.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року в частині відшкодування матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.
Позов ОСОБА_1 у частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,  зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 24 171, 31 грн різниці між збитками та страховим відшкодуванням, 1 000 грн франшизи, 1600 грн витрат на транспортування пошкодженого автомобіля, 4 710 грн витрат за складання висновку експертного дослідження, що разом складає 31 481, 31 грн, та судовий збір у сумі 2 102 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови виготовлений 25.01.2022.

Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай

 
 Судді                                                                                                О. В. Немировська

 
Т. І. Ящук