УХВАЛА

15 лютого 2022 року 
м. Київ
справа № 440/11605/21
адміністративне провадження № К/990/4700/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Калашнікової О.В.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі № 440/11605/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
27 вересня 2021 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), у якому просив:
визнати дії керівництва військової частини НОМЕР_1 відносно видання наказу № 36-РС від 05 лютого 2021 року про звільнення з військової служби за п.п. «ж» пунктом 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з формулюванням «у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем» передчасними, необґрунтованими та без належного виконання вимог законодавства України; 
скасувати наказ № 36-РС від 05 лютого 2021 року командира військової частини НОМЕР_1 ; 
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на службі у Збройних Силах України на посаді і підрозділі, на якій перебував до звільнення; 
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 відшкодувати кошти, вирахувані за обмундирування у розмірі 6536,02 грн; 
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 сплатити на користь ОСОБА_1 суму середнього посадового окладу за штатним розкладом з вимушеного прогулу з 05 лютого 2021 року по день ухвалення судом рішення у справі; 
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 сплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2021 рік у сумі 11104,80 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2022 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання причин пропуску строку звернення до суду та поновлення строку звернення до суду відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Положеннями статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Абзацом 2 частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Частиною третьою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Положеннями частини п`ятої статті 122 КАС України закріплено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Частиною першою статті 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Так, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків шляхом надання до суду позовної заяви, оформленої відповідно до статті 160 КАС України, у тому числі, із зазначенням викладу обставин, якими позивач обґрунтовує вимогу про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 сплатити грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2021 рік у сумі 11104,80 грн., а також копій такої позовної заяви відповідно до кількості учасників справи; заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів на їх підтвердження.
На виконання ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року про залишення позовної заяви без руху позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивач зазначив, що у березні 2021 року він звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , по тексту всього позову мова йшла про наказ від 05 лютого 2021 року №36-РС, проте у резолютивній частині позову сталася технічна помилка, не було зазначено останні літери номера наказу - РС. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі №440/1968/21 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог, з якого, за твердженням позивача, він зрозумів, що допустив технічну помилку. Через юридичну необізнаність, позивач не звернув уваги на такі тонкощі протягом усього розгляду справи, та був впевнений у тому, що суд апеляційної інстанції скасує рішення суду першої інстанції.
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду у справі № 440/11605/21 та оцінюючи доводи ОСОБА_1 зазначені у заяві від 18 жовтня 2021 року, встановлено, що в провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 440/1968/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання передчасними та необґрунтованими дій керівництва військової частини НОМЕР_1 відносно видання наказу № 36 від 05 лютого 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з військової служби; скасування наказу № 36 від 05 лютого 2021 року командира військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на службі у Збройних Силах України на посаді і підрозділі, на якій перебував до звільнення; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 відшкодувати кошти, вирахувані за обмундирування у розмірі 6536,02 грн; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 сплатити на користь ОСОБА_1 суму середнього посадового окладу за штатним розкладом з вимушеного прогулу з 05 лютого 2021 року по день ухвалення судом рішення у справі; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 сплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2021 рік в сумі 11104,80 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі № 440/1968/21 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову суд у рішенні по справі № 440/1968/21, зокрема, зазначив: «Як слідує з матеріалів справи, позивач у спірному випадку не погоджується зі звільненням його з військової служби за контрактом, посилаючись, при цьому, на протиправність та безпідставність винесення наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05 лютого 2021 року №36, та наполягаючи на необхідності скасування вказаного наказу.
Разом з тим, суд зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05 лютого 2021 року №36 позивач фактично з військової служби не звільнявся. Цим наказом сержанта ОСОБА_1 , водія кулеметного взводу механізованого батальйону, ВОС 790037А, було лише виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Оржицького РТЦК та СП Полтавської області /а.с. 61/.
Фактично ж звільнення сержанта ОСОБА_1 , водія кулеметного взводу механізованого батальйону, ВОС   790037А, з військової служби у запас за підпунктом «ж» частини п`ятої (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) проведено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 лютого 2021 року №36-РС /а.с. 62/, на який маються посилання в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05 лютого 2021 року №36 та, як наслідок, про існування якого позивачу достеменно відомо.".
Таким чином, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що 04 березня 2021 року позивач достеменно знав про наказ військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 05 лютого 2021 року №36-РС, яким ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «ж» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).
Водночас позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом 23 вересня 2021 року, що підтверджується штампом поштової організації на конверті.
Отже, позивачем пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2022 року, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що наведені позивачем обґрунтування не доводять поважності причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, з огляду таке.
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Відповідно до приписів   статті 44 КАС України   сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на апеляційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно слід розрізняти поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Зазначені висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2020 року у справі 340/1019/19.
Посилання позивача про поновлення строку звернення до суду зводяться до допущення ОСОБА_1 описки у позовній заяві, за якою було відкрито провадження в іншій адміністративній справі №440/1968/21.
Проте, зазначена позивачем обставина не є об`єктивно непереборною, повністю залежала від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, не пов`язана з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Крім того, не можуть бути об`єктивно непереборними причини для пропуску строку звернення до суду, як оскарження рішення першої інстанції в апеляційному порядку.
При цьому, позивач за весь час розгляду справи № 440/1968/21 не був позбавлений у праві звернутися із позовом про скасування наказу № 36-РС від 05 лютого 2021 року.
Отже, враховуючи викладені обставини колегія суддів доходить висновку про обґрунтоване повернення судом першої інстанції позовної заяви у зв`язку із не усуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у відповідності до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів першої інстанції та прийняті за їх наслідками постанови суду апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині другій статті 328 КАС України.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі № 440/11605/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько О.В. Калашнікова   В.М. Соколов