ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/64/22 Справа № 176/684/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.,
за участю секретаря – Кругман А.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                       Акціонерного товариства “Альфа-Банк”, 

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства “Альфа-Банк” до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову — ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, - 
ВСТАНОВИЛА: 

У квітні 2020 року АТ “Альфа-Банк” звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову — ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/а.с.2-4/.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08 серпня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого у подальшому стало АТ “Альфа-Банк”, та ОСОБА_2 укладено генеральний договір №991/496/08 та додаткову угоду №991/497/01/08, відповідно умов яких банк надав позичальникові кредит в сумі 121 000 доларів США, на умовах платності, спроможності та своєчасного виконання зобов`язань, передбачених Графіком погашення кредиту 
З метою забезпечення виконання зазначених зобов`язань 08 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №991/415-І/991/496/08, згідно умов якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими побудовами який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку за тією ж адресою, площею 552,00 кв.м., та нежиле приміщення, загальною площею 89,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцю на праві приватної власності. 
Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надав відповідачеві, кредит, який,в свою чергу, неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим порушує істотні умови Кредитного договору в результаті чого станом на 18 червня 2019 року має заборгованість: строкова заборгованість, 875998,21 грн., прострочена заборгованість 362740,20 грн., строкова заборгованість по нарахованих відсотках 6131,76 грн., прострочена заборгованість по нарахованих відсотках 737264,34 грн., з огляду на що просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок АДРЕСА_3 та земельну ділянку за цією ж адресою площею 552,00 кв. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №991/497/01/08 від 08.08.2008 року у сумі 1982134,51 грн. шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності. 
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2020 року в задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору віднесено на рахунок позивача /а.с.130-133/.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, АТ “Альфа-Банк” подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не пропущений строк позовної давності, як на це послався суд першої інстанції, застосувавши ч.2 ст. 1050 ЦК України, оскільки у вимозі банку від 05 березня 2015 року, на яку посилається відповідач, не зазначено про дострокове погашення кредиту, що не може вважатись датою початку такого строку, натомість, боржником 30 вересня 2015 року було здійснено платіж у розмірі 6000 грн., що свідчить про визнання ним заборгованості, одночасно враховуючи звернення банку у травні 2018 року до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, який в подальшому був визнаний таким, що не підлягає виконанню рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року, що свідчить про переривання строку позовної давності, який, на думку апелянта, почав свій перебіг заново щонайменше після 17 січня 2019 року, тобто коли боржник дізнався про його порушене право /а.с.145-148/.
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на зазначену апеляційну скаргу не подавали.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що 08 серпня 2008 року між Акціонерно-комерціний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №991/496/08, відповідно до п.1. якого Банк зобов`язувався надати грошові кошти в межах загального ліміту в сумі 121 000,00 дол. США. Кредитування за даним генеральним договором здійснюється протягом періоду з 08 серпня 2008 року по 07 серпня 2018 року. Конкретні умови кредитування, а саме: сума, мета та строк кредиту, розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, визначаються додатковими угодами до генерального договору, що укладаються між сторонами договору та є невід`ємними частинами генерального договору/а.с5-10/.
       08 серпня 2008 року було укладено Додаткову угоду №991/497/01/08 до Генерального договору про надання кредитних послуг №991/496/08 від 08 серпня 2008 року, відповідно до якої позичальнику було надано грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, відповідно до основних положень Генерального договору у формі разового кредиту в сумі 121 000,00 дол. США., зі сплатою за користування кредитними коштами процентів у розмірі 14,0% річних. Повернення кредиту здійснюється згідно з графіком. Кредит надається з 08 серпня 2008 року по 07 серпня 2018 року /а.с. 10 зворот -12/.
       25 січня 2011 року було укладено Договір №2 про внесення змін до Додаткової угоди №991/497/01/08 від 08 серпня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг №991/496/08 від 08 серпня 2008 року, відповідно до п.3,1 якого було збільшено відсоткову ставку за користування кредитом до 14,51 % річних/13-14/.
       13 грудня 2012 року було укладено Договір про внесення змін до Генерального договору про надання кредитних послуг №991/496/08 від 08 серпня 2008 року, відповідно до якого було змінено валюту кредиту, а саме з дол. США кредит було конвертовано у гривню, загальний ліміт кредитування було встановлено в сумі 1 297 775,41 грн. та змінено строк дії загального ліміту кредитування з 08 серпня 2008 року по 10 грудня 2032 року/а.с.17/.
       13 грудня 2012 року було укладено Договір про внесення змін № 3 до Додаткової угоди №991/497/01/08 від 08 серпня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг №991/496/08 від 08 серпня 2008 року, змінено валюту кредиту, а саме з дол. США кредит було конвертовано у гривню, загальний ліміт кредитування було встановлено в сумі 1 297 775,41 грн., змінено строк дії загального ліміту кредитування з 08 серпня 2008 року по 10 грудня 2032 року, встановлено проценту ставку за користування кредитом в розмірі 9,9% річних починаючи з дати укладення цього договору до 12 грудня 2022 року, а починаючи з 13 грудня 2022 року встановлюється на рівні 18% річних, також визначено порядок повернення суми основної заборгованості по кредиту відповідно до Додатку №1 до цього Договору.
       В якості забезпечення виконання обов`язків за кредитним договором згідно Іпотечного договору №991/415-1-991/496/08 від 08 серпня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Морозюком В.О., зареєстрованго в реєстрі за № 2453, в іпотеку було передано:
       - житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ;
       - земельну ділянку, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , площею 552,00 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ;
       - нежиле приміщення загальною площею 89,0 кв.м., що знаходиться за адресаою: АДРЕСА_2 , яке належить к праві приватної власності ОСОБА_1 /а.с.22-24/.
       13 грудня 2012 року було укладено Договір про внесення змін №1 до Іпотечного договору №991/415-1-991/496/08 від 08 серпня 2008 року, відповідно до якого було змінено валюту кредиту, а саме з дол. США кредит було конвертовано у гривню, загальний ліміт кредитування було встановлено в сумі 1 297 775,41 гри. та змінено строк дії загального ліміту кредитування з 08 серпня 2008 року по 10 грудня 2032 року.
       Також, в якості забезпечення виконання обов`язків за кредитним договором між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 08.08.2008р. було укладено Договір поруки №991/416-П-991/496/08, відповідно до п. 1.1 якого, Поручитель зобов`язується перед Кредитором солідарно відповідати за виконання Позичальником у повному обсязі зобов`язань зі Генеральним договором про надання кредитних послуг №991/496/08 від 08 серпня 2008 року.
       13 грудня 2012 року було укладено Договір про внесення змін до Договору поруки №991/416- П-991/496/08, відповідно до якого було змінено валюту кредиту, а саме з дол. США кредит було конвертовано у гривню, загальний ліміт кредитування було встановлено в суш 1 297 775,41 грн. та змінено строк дії загального ліміту кредитування з 08 серпня 2008 року по 10 грудня 2032 року.
       Відповідно до п. 5 Додаткової угоди №991/497/01/08 від 08 серпня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг №991/496/08 від 08 серпня 2008 року, відповідач зобов`язувався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі та строки визначені згідно Додаткових угод, а саме до 20 числа включно, та сплачувати тіло кредиту рівними частинами не пізніше 5 числа кожного місяця відповідно до графіку, що викладений у Додатку №1 до Договору про внесення змін №3 до Додаткової угоди №991/497/01/08 від 08 серпня 2008 року до Генерального договору про падання кредитних послуг №991/496/08 від 08 серпня 2008 року.
       Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа Банк» /а.с.42-52/.
       Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором 991/497/01/08 від 08 серпня 2008 року станом на 18 червня 2019 року на загальну суму 1982134,51 грн., з них: 874998,21 грн. - строкова заборгованість, 362740,20 грн. - прострочена.
       Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено на підставі наданих доказів своє право, як нового кредитора в зобов`язанні, на звернення стягнення на предмет іпотеку у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків за кредитними договорами основного боржника.
       Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
       Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).
       Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Порушивши умови укладеного між сторонами договору кредиту, позичальник своїх зобов`язань належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості, станом на 18 червня 2019 року на загальну суму 1982134,51 грн.
       Однак, судом першої інстанції вірно встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).
       Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
       Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
       Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
       Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
       Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
       Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
       При цьому згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іптеку» таке право виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги про дострокове погашення боргу та за умови її невиконання (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
       Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       Судом першої інстанції букло враховано вимогу про усунення порушень без дати, де банк вимагає від позичальника у триденний строк сплатити заборгованість по кредиту нараховану станом 18 червня 2019 року на загальну суму 1982134,51 грн., де зазначає, що направлення даної вимги не припиняє нарахувань за кредитом, тобто сума заборгованості, за умови відсутності платежів, буде продовжувати збільшуватись. Крім того, позивачем запропоновано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за відсутності можливості виплачувати кредит, у якості альтернативи запропонував добровільно передати предмет іпотеки Банку для подальшої реалізації /а.с.26/.
       Відповідно до реєстру №156 рекомендованих поштових відправлень, дану вимогу позивач направив відповідачу та третій особі 14 квітня 2020 року /а.с.27/.
       У відповідності до листа-вимоги про стягнення заборгованості в сумі 155563912,54 грн. судом першої інстанції встановлено, що зазначена вимога була направлена 05 березня 2015 року та яку відповідач отримав ще від ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до цієї вимоги Банк, керуючись ст. ст. 525,526 ЦК України, вимагав погасити заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг №991/496/08 від 08 серпня 2008 року в строк до 10 квітня 2015 року/а.с.91/.
       Відповідно до рішення № 5/2019 від 15 жовтня 2019 року єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», які зазначені у Передавальному акті, виникає у акціонерного товариства «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному акті, а саме з 15 жовтня 2019 року/а.с.52/.
       Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
       Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
       Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
       Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
       У заяві представника відповідача, яка надійшла до суду 13 липня 2020 року, останній просив застосувати позовну давність до позовних вимог акціонерного товариства «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.
       Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги-повідомлення про усунення порушень за Договором кредиту послуг №991/496/08 від 08 серпня 2008 року в повному обсязі.
       Пред`явивши 15 березня 2015 року вимогу-повідомлення про усунення порушень за Договором кредиту №991/496/08 від 08 серпня 2008 року про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків та інших нарахувань, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов Кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання, яким визначив 10 квітня 2015 року.
       Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
       Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
       Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини від 20.12.2007 за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).
       З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою повноважною особою.
       Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
       До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
       Пред`явлення позову до суду це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.
       За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.
       Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.
       Однією з підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.
       Позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.
       Зазначений правовий висновок викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18), від 10.10.2019 у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18), від 13.11.2019 у справі № 148/1923/16-ц (провадження № 61-21009св18).
       Тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.
       Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29.03.2017 року у справі № 6-1996цс16.
       За таких обставин, судом першої інстанції вірно застосовано строк позовної давності, з чим погоджується і колегія суддів, та зазначено, що позовна давність за пред`явленими вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки почалася 10 квітня 2015 року та закінчилася 10 квітня 2018 року. Тому при зверненні до суду лише 23 квітня 2020 року з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, акціонерне товариство «Альфа-Банк» пропустило позовну давність.
       Разом з цим колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про наявність пред`явлення вимоги ще ПАТ “Укрсоцбанк” у травні 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення 30 травня 2018 року відповідного виконавчого напису нотаріусом, як підставу для переривання строку позовної давності, оскільки кінцевою датою строку пред`явлення стягувачем вимог до боржника є 10 квітня 2018 року, що підлягало реалізації свого права банком шляхом пред`явлення позовної заяви до суду, як про це зазначається у ст. 264 ЦК України, а не заяви до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. 
       Разом з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, з яким також погоджується і колегія суддів, що оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено банком внаслідок пред`явлення 15 березня 2015 року вимоги про дострокове погашення заборгованості, то позивач не в праві звертати стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за процентами та пенею, нарахованими після 15 березня 2015 року, а вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки стосуються погашення заборгованості також за процентами та пенею, нарахованими після 15 квітня 2020 року, що є необґрунтованим та неправомірним.
       Зазначені висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 490/14627/14-ц, провадження № 61-35157св18.
       Крім того, суд першої інстанції зазначити, що звертаючись з даним позовом до суду, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в сумі 1982134,51 грн., яка рахується станом на 18 червня 2019 року, додавши до матеріалів справи довідку-розрахунок заборгованості, яка не містить графік погашення, часткового погашення заборгованості з боку позичальника, що могло б свідчити про те, що до подачі позову до суду відповідач та третя особа хоч частково здійснювали дії щодо погашення заборгованості, що в свою чергу підтверджувало визнання ними боргу за кредитним договором. Належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості погашення суми заборгованості з боку позичальника, а також існуючої суми заборгованості за договором станом на день звернення до суду з даним позовом матеріали справи також не містять.
       Доводи апелянта про погашення боржником 30 вересня 2015 року частини боргу у розмірі 6000 грн. колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки цей документ, як доказ позивач мав можливість подати і при розгляді справи судом першої інстанції, однак позивач, знехтувавши своїм обов`язком, передбаченим ст.ст.79-81 ЦПК України, не скористався можливістю подання цього доказу за для визначення кінцевого платежу боржником. Отже, колегія суддів приходить до висновку, що новий доказ у вигляді розрахунку заборгованості станом на 18 червня 2019 року, який підлягає дослідженню та оцінці, наданий ним до апеляційної інстанції без обґрунтування поважності причин неподання такого доказів до суду першої інстанції, як це передбачено п.6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України. 
       З огляду на викладене, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позовної давності позивачем на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України.

       Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
       Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Альфа-Банк” – залишити без задоволення.
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2020  – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       М.О.Макаров