ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 м.Рівне, вул.Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2021 року                                                                                      Справа № 903/429/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Василишин А.Р. ,  суддя Філіпова Т.Л. 

представники учасників справи не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу Відповідача-Приватного акціонерного товариства «Вищий нав-чальний заклад «Міжнародна Академія управління персоналом» в особі філії Волинський інсти-тут імені В`ячеслава Липинського Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжнародна Академія управління персоналом» на рішення господарського суду Волинської області від 08.09.2021, повний текст якого складено 16.09.2021, у справі №903/429/21 (суддя Вороняк А.С.)

за позовом         Державного комунального підприємства «Луцьктепло» м.Луцьк 
до                     Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад 
 «Міжнародна Академія управління персоналом» в особі філії 
 Волинський інститут імені В`ячеслава Липинського 
Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад 
«Міжнародна Академія управління персоналом» м.Луцьк
про стягнення  96 360 грн. 16 коп. заборгованості, пені, інфляційних втрат та річних,- 

У червні 2021 року до господарського суду Волинської області надійшов позов Державного комунального підприємства «Луцьктепло» (надалі в тексті – Підприємство) про стягнення з  Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжнародна Академія управління персоналом» в особі філії Волинський інститут імені В`ячеслава Липинського Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжнародна Академія управління персоналом» (надалі в тексті – МАУП) 96 360 грн. 16 коп. заборгованості, пені, інфляційних втрат та річних.(арк.справи 1-6).
Рішенням господарського суду Волинської області від 08.09.2021 у справі №903/429/21 позов задоволено частково. Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога Позивача в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 53007 грн 72 коп. підлягає задоволенню, оскільки Відповідач не провів усіх належних розрахунків і платежів за договором купівлі-продажу (постачання) теплової енергії та з урахуванням умовно-постійної частину тарифу. При цьому, здійснивши перерахунок інфляційних та 3% річних суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є 1441 грн 46 коп. інфляційних втрат та 444 грн 29 коп. -3% річних. Крім того, Позивач підставно нарахував 2005 грн 19 коп. пені, яка підлягає стягненню з Відповідача.(арк.справи 166-170).
Не погоджуючись із рішенням, Відповідач звернувся до апеляційного господарського суду із скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 08.09.2021 та ухвалити нове рішення, яким  у задоволенні позову відмовити.(арк.справи 172-178).
Обґрунтовуючи скаргу Відповідач зазначає, що господарський суд першої інстанції непов-но з`ясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального права. На думку Скаржника, суд безпідставно не прийняв до уваги, що підставою для нарахування споживачу плати за спожиту теплову енергію у будь-якому випадку має бути факт надання теплопостачальною організацією відповідної послуги, що у Позивача відсутній. Судом першої інстанції не взято до уваги, що приміщення Відповідача обладнане теплолічильником, за даними якого теплоспоживання протягом спірного періоду Відповідачем не здійснювалось. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги лист №3673/09 від 27.10.2020, в якому зазначено, що в зв`язку з проривом теплової мережі припинено теплозабезпечення приміщень по вул.Коперника, 8. Таким чином, Відповідачем не отримувалась теплова енергія від Позивача. Підпунктом 1.1 пункту 1 Рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 24.11.2020 №664-1 про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 24.09.2020 № 517-1 «Про встановлення тарифів на теплову енергію та послуги, що надаються ДКП «Луцьктепло», пункт 10 викладено у такій редакції: « 10. Тарифи встановлюються на період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року та застосовуються з дати переходу на нові договори про надання комунальних послуг згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII в редакції від 02.04.2020». Однак, Відповідач не перейшов на новий договір про надання кому-нальних послуг. Таким чином, зміна порядку формування тарифу на теплову енергію, а також право Позивача встановлювати двоставкові тарифи на теплову енергію не зобов`язує споживача, якому протягом певного періоду відповідна послуга не надається – оплачувати ту або іншу частину тарифу. Апелянт наголошує, що відповідальність встановлюється за прострочення та/або неналежне виконання грошового зобов`язання, а враховуючи, що грошового зобов`язання у Відповідача не виникло з зазначених вище підстав, то і нарахування штрафних санкцій є необґрунтованим і таким, що суперечить чинному законодавству. Відповідач також вважає, що нарахування штрафних санкцій здійснено з порушенням підпункту 4 пункту 3 Розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19)», оскільки на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Сovid-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №903/429/21. Крім того, встановлено Позивачеві строк для по-дання суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) Скаржнику копії відзиву протягом 5 днів з дня вручення ухвали, а також ухвалено розглядати апеляційну скаргу без по-відомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового проваджен-ня.(арк.справи 192).
08.11.2020 на адресу апеляційного суду надійшов відзив Позивача, у якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.(арк.справи 197-202).
Крім того, 23.11.2021 на адресу апеляційного суду надійшли додаткові пояснення апелянта, у яких він додатково підтримує свою апеляційну скаргу.(арк.справи 208-210).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесу-ального права, Північно-західний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Як стверджується матеріалами справи, Державним комунальним підприємством «Луцьк-тепло»-теплопостачальна організація та Приватним акціонерним товариством «Вищий навчаль-ний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» в особі філії Волинський інститут імені В.Липинського Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Між-регіональна академія управління персоналом»-споживач 30.08.2013 укладено Договір №3-74 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії (надалі в тексті – Договір) за умовами п.1.1 якого теплопостачальна організація відпускає теплову енергію у вигляді гарячої води споживачу, який зобов`язаний оплатити прийняту теплову енергію та дотримуватися передбаченого Договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію системи теплоспоживання (тепловикористального обладнання).(арк.справи 7-8).
Згідно з п.1.2 вищевказаного Договору теплова енергія використовується споживачем через тепловикористальні установки для підтримання належного температурного режиму (обігрі-вання) належних йому приміщень (централізованого опалення).
В п.2.2.16 Договору зазначено, що споживач зобов`язаний своєчасно з`являтися до тепло-постачальної організації або направити свого уповноваженого представника для отримання рахунків на оплату теплової енергії, надання теплопостачальній організації показників приладів обліку теплової енергії у строки, встановлені договором.
Відповідно до п.3.1, п.3.1.1, п.3.1.2 Договору споживач оплачує теплопостачальній органі-зації вартість теплової енергії за встановленими тарифами згідно з показами приладів обліку (з врахуванням фактично спожитої теплової енергії до кінця розрахункового місяця), які надаються споживачем до 20 числа розрахункового місяця в теплопостачальну організацію. Тарифи вста-новлюються нормативно-правовим актом уповноваженого органу державної влади або органу місцевого самоврядування (постановою Національної комісії, що здійснює державне регулю-вання у сфері комунальних послуг України, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради. У випадку прийняття нових тарифів вони є обов`язковими для обох сторін з часу введення їх в дію. Вартість хімочищеної води, яка витрачається на заповнення теплових мереж при проведенні ремонтних робіт та теплової енергії, витраченої для її підігріву; втрати теплової енергії (тепловіддачі) транзитних трубопроводів централізованої системи опалення та норма-тивні втрати ХОВ і теплової енергії (згідно з Додатком №1 даного Договору) від зони розподілу тепломереж до місця встановлення приладів обліку, яка встановлюється сторонами в Додатку до даного Договору.
Пунктами 3.2 та 3.3 Договору погоджено, що рахунок за відповідний місяць, наданий споживачу теплопостачальною організацією, є одночасно актом приймання-передачі теплової енергії. Споживач зобов`язується щомісячно сплачувати за теплову енергію в наступному порядку: передоплату – до 01 числа розрахункового місяця (в розмірі середньомісячного нарахування), на підставі виставленого рахунку, який отримується споживачем до 20 числа місяця, що передує розрахунковому, в приміщенні теплопостачальної організації. Нез`явлення споживача до установленої дати у теплопостачальну організацію для отримання рахунку не є підставою для відмови від здійснення передоплати; остаточний розрахунок – до 01 числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі рахунку, який отримується споживачем до 20 числа розрахункового місяця в приміщенні теплопостачальної організації. Нез`явлення споживача до встановленої дати у теплопостачальну організацію для отримання рахунку не є підставою для відмови від оплати за теплову енергію.
Відповідно до п.5.1 Договору, відповідальність між теплопостачальною організацією і споживачем за технічний стан і обслуговування систем теплопостачання встановлюється на межі експлуатаційної відповідальності. Точка розподілу експлуатаційної відповідальності теплової мережі встановлюється відповідно до балансової належності теплових мереж (додаток до Договору).
Згідно додатку №3 до Договору № 3-74 від 30.08.2013 (схема теплотраси, що перебуває на балансі споживача), межа балансової належності (відповідальності) – Теплова мережа від зовніш-ньої стіни будівлі на вул.Коперника, 8а до зовнішньої стіни будівлі на вул.Коперника, 8 перебуває на балансі Відповідача.
Договір підписано уповноваженими представниками, скріплено відтисками печаток. (арк. справи 8-зворт).
Матеріалами справи стверджується, що листом №3673/09 від 27.10.2020 Підприємство повідомило МАУП про порив теплової мережі, що знаходиться на його балансі та необхідність виконання ремонту. Тому, в рахунках за теплову енергію нарахування умовно змінної частини тарифу, водопостачання ХВ для ГВ, втрати ТЕ відсутні – споживачеві фактично виставлено рахунки виключно за умовно-постійною частиною тарифу.(арк.справи 20).
За період з 01.10.2020 по 31.03.2021 боржнику нараховано 53007 грн 72 коп., що ствердь-жується рахунками на оплату за теплову енергію.(арк.справи 12-17). 
Пропозицію сплатити 28411,85 грн. за поставлену теплову енергію для опалення примі-щення по вул.Коперника, 8, яка вбачається з претензії Позивача №342/14 від 25.01.2021 – Відпо-відач відхилив, зазначивши у листі №02-12/78 від 12.02.2021, що оскільки вказана в рахунку кількість теплопостачання не відповідає дійсності, а у зв`язку із проривом теплової мережі МАУП не використовує теплової енергії, то і не отримує послуг, передбачених Договором.(арк. справи 23, 24).
В листі №928/14 від 15.03.2021 Позивач зазначив, що станом на 01.03.2021 по особовому рахунку Відповідача рахується заборгованість в сумі 43  303 грн 16 коп., яку просив оплатити до 01.04.2021.(арк.справи 25).
Вважаючи, що неоплатою теплової енергії МАУП порушило його права, Підприємство просило у позові стягнути 53007 грн 72 коп. основного боргу, 2005 грн 19 коп. пені, 1441 грн 46 коп. інфляційних втрат та 444 грн 34 коп. -3% річних.(т.1, арк.справи 1-7).
Як зазначалось вище, рішенням від 08.09.2021 господарський суд Волинської області задоволив позов частково.(арк.справи 166-170).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні ос-каржуваного рішення, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції належить зали-шити без змін, з огляду на наступне:
Предметом даного спору є стягнення заборгованості по розрахунках та пені за договором постачання теплової енергії.
Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення Договору 30.08.2013 між сто-ронами виникли відносини постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, оскільки момент передачі товару не співпадає з моментом оплати його вартості і взаємо-відносини сторін підпадають під визначення, які містять статті 712, 714 ЦК України: коли одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енерге-тичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. 
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу зас-тосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. 
Тому, в силу ст.ст. 655, 692 ЦК України, факт отримання Відповідачем природного газу зумовлює виникнення у нього зобов`язання оплатити його вартість.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України – одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів зауважує, що згідно зі статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відпо-відно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язки споживача теп-лової енергії, одним серед яких є – додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачаль-ною організацією.
Матеріалами справи стверджено, що згідно рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 24.09.2020 №517-1 «Про встановлення тарифів на теплову енергію та послуги, що надаються ДКП «Луцьктепло» з 01.10.2020 вступили в силу нові тарифи на послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. Згідно даного рішення, Державному комунальному підприємству «Луцьктепло» встановлено двоставкові тарифи на теплову енергію за умовно-змінною та умовно-постійною частиною тарифу.
Умовно-змінна частини тарифу – плата за фактично спожиту теплову енергію за даними лічильника теплової енергії. Ця плата нараховується лише під час опалювального сезону. Вона відшкодовує умовно-змінну частину витрат на виробництво та транспортування теплової енергії в частині витрати на придбання природного газу та електроенергії.
Умовно-постійна частина тарифу – плата за одиницю приєднаного теплового наванта-ження (абонентська плата). Ця плата передбачає умовно-постійну частину економічно обґрунто-ваних витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, які не увійшли до умовно-змінної частини тарифу (витрати на обслуговування та ремонт мереж, котелень, облад-нання, сплату податків). Обґрунтованість відповідних видатків перевірена та підтверджена при встановленні тарифу. Величина умовно-постійної частини залежить від теплового навантаження, яке вказане в договорі. Нараховування умовно-постійної частини є постійною величиною та сплачується рівними частинами щомісяця упродовж усього року не залежно від обсягу спожитої теплової енергії.
Відповідно до вказаного рішення виконавчого комітету Луцької міської ради для Відпові-дача з 01.10.2020 умовно-змінна частина становить 729,37 грн/Гкал (без ПДВ), умовно-постійна частина становить 56 811 грн 24 коп.(Гкал/год) (без ПДВ).
01.02.2021 виконавчим комітетом Луцької міської ради прийнято рішення №52-1 «Про встановлення скоригованих тарифів на теплову енергію та послуги, що надаються ДКП «Луцьк-тепло». Відповідно до вказаного рішення, для Відповідача з 01.02.2021 умовно-змінна частина становить 1061,12 грн./Гкал (без ПДВ), умовно-постійна частина становить 65 636 грн 99 коп./ (Гкал/год) (без ПДВ).
Враховуючи, що Договір є чинним, отже при вступі в дію з 01.10.2020 та з 01.02.2021 нових тарифів, вони є обов`язковим для виконання обома сторонами та не потребують внесення змін до Договору, чим спростовуються доводи про незастосування до МАУП нових тарифів, оскільки остання не перейшла на новий договір про надання комунальних послуг.
З матеріалів справи вбачається, що для розрахунку умовно-постійної частини тарифу при-міщення інституту по вул.Коперника, 8 – Позивач керувався, з чим погодився суд першої інстанції, тепловим навантаженням 0,12321 Гкал/год, яке вказане в діючому Договорі та зазна-чено в Реєстрі приєднаного теплового навантаження у розрізі категорій споживачів та об`єктів теплоспоживання ДКП «Луцьктепло», затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 340-1 від 15.07.2020.
Максимальне теплове навантаження розраховується згідно КТМ-204 (керівний технічний матеріал) України 244-94 «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також господарсько-побутові потреби України».
Розрахунок теплового навантаження по адмінприміщенню по вул.Коперника, 8 здійснюва-лось за формулою: q = 1,17 * 0,38 * 7293 * (18 - (-20)) - 123213,7764 ккал/год : 1000000 - 0.12321 Гкал/год, де: 1,17- коефіцієнт переліку максимальної температури опалювального сезону (-20 С°) (згідно з табл.2.7 КТМ-204 України 244-94); 0,38 – питома опалювальна характеристика будівлі (згідно з табл.2.6 КТМ-204 України 244-94); 7293 м3 – зовнішній будівельний об`єм приміщення; 18С° – середня розрахункова температура внутрішнього повітря для громадських будівель (згідно з табл.2.2 КТМ-204 України 244-94); -20 С° – середня температура зовнішнього повітря за опалю-вальний період для м.Луцька (згідно з додатком 1 ст.556 КТМ-204 України 244-94).
Відповідно до п.3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 (далі – Правила), межа балансової належності (відповідальності) – межа розподілу теплової мережі між теплопостачальною організацією і споживачем; межа експлуатаційної відповідальності – межа розподілу теплової мережі за ознакою договірних зобов’-язань з експлуатації та утримання тих чи інших її ділянок або елементів, яка встановлюється за згодою сторін між теплопостачальною організацією та споживачем.
Згідно п.41 Правил – споживач несе відповідальність за технічний стан, обслуговування та експлуатацію системи теплоспоживання, що перебуває у межах його балансової належності (експлуатаційної відповідальності).
Матеріалами справи стверджено, що Позивач повідомляв Відповідача, що для припи-нення нарахувань умовно-постійної частини тарифу, Відповідачу слід дотримуватись процедури відключення від систем централізованого опалення (теплопостачання) у визначеному законом порядку.
З огляду на чинність протягом спірного періоду укладеного сторонами Договору купівлі-продажу (постачання) теплової енергії; розміру умовно-постійної частини тарифу, встановленого чинним рішенням №52-1 «Про встановлення скоригованих тарифів на теплову енергію та послуги, що надаються ДКП «Луцьктепло», виконавчого комітету Луцької міської ради від 01.02.2021 та чинним рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 24.09.2020 №517-1 «Про встановлення тарифів на теплову енергію та послуги, що надаються ДКП «Луцьктепло»; не проведення Відповідачем усіх належних розрахунків, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимоги Позивача в частині стягнення основної заборгованості в сумі 53  007 грн 72 коп. вбачється колегії суду правильним.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи Відповідача щодо відсутності обов`язку з оплати послуг постачання теплової енергії через фактичне невикористання теплової енергії, оскільки в силу зазначених рішень органу місцевого самоврядування – нараховування умовно-постійної частини є постійною величиною та сплачується рівними частинами щомісяця упро-довж усього року незалежно від обсягу спожитої теплової енергії.

Крім основного боргу Позивач також заявив додаткові нарахування. 
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, колегія суддів зауважує, що інфляційні втрати та річні не є додатковими вимо-гами в розумінні ст.266 ЦК України, оскільки право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання виникає у кредитора за весь період прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.
При цьому, згідно Рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування ін-дексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 №62-97р зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.
Перевіривши розрахунок суду першої інстанції, колегія суддів погоджується із тим, що обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є вимоги про стягнення 444 грн 29 коп. -3% річних та 1  441 грн 46 коп. інфляційних втрат. У стягненні 0,05 грн. -3% річних відмовлено за безпідставністю.

Боржник, згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 ГК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою. 
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`я-зання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.(ст.549 ЦК України).
Право на неустойку, згідно з ч.1 ст.550 ЦК України, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Статтею 230 ГК України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визна-ються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник гос-подарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Договір, в силу приписів статей 628, 629 ЦК України – є обов`язковим для виконання сторонами.
Обов`язок споживача своєчасно здійснювати оплату теплової енергії, а у разі несвоєчасної оплати сплачувати на вимогу теплопостачальної організації пеню в розмірі 1% від суми простро-ченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 100% від суми боргу – встановлено пунктом 2.2.13, 5.4 Договору.
Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір вста-новлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встанов-лено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Водночас, статтею 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання гро-шових зобов`язань», пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку гро-шових надходжень на рахунок клієнта банку – одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нарахову-валась пеня.
Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення пені: з жовтня 2020 року по березень 2021 року, який відповідає контрозрахунку Відповідача (арк.справи 43-44), положенням ч.6 ст.232 ГК України, ч.1 ст.612 ЦК України, ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчас-не виконання грошових зобов`язань», колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості 2005 грн 19 коп. пені, які підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача.

При цьому, безпідставними є твердження апелянта про заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги під час дії карантину, з огляду на наступне.
Згідно установчих документів – Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» є комунальним підприємством, яке створене і функціонує з метою задоволення потреб у його послугах (роботах, товарах) та реалізації на основі отриманого прибутку інтересів територіальної громади міста Луцька. Остання є власником майна підприємства.
Основним видом господарської діяльності Підприємства є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, надання послуг з централі-зованого опалення та гарячого водопостачання населенню, бюджетним та іншим юридичним особам міста Луцька. Відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності, врегульовані Законом України «Про теплопостачання».
Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія – це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Зазначеною нормою встановлено, що теплова енергія не використовується для безпосе-реднього споживання людиною, а визначає перелік господарських і технологічних потреб, де її застосування можливе, а саме: для опалення, підігріву питної води, інших господарських і техно-логічних потреб споживачів. Крім того, балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) – це власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами. Ця норма чітко розмежовує відносини – окремо у сфері теплопостачання та у сфері надання житлово-комунальних (комунальних) послуг, а саме:
1) у сфері теплопостачання встановлюються відносини шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплопостачальним підприємством і влас-ником (будинку, групи будинків, житлового комплексу), або балансоутримувачем (ЖЕК, ОСББ, виконавець послуг, який надає послуги з управління та/або послуги із забезпечення гарячою водою, опаленням), а не з кінцевими споживачами-власниками приміщень таких будинків. Враховуючи відсутність затвердженого типового договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії, такий договір укладається його сторонами з урахуванням норм законодавства, що регулює відносини у сфері теплопостачання (Закон України «Про теплопостачання», Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою Кабінету міністрів України від 03.10. 2007 №1198) з дотриманням процедури укладення договорів, визначеної главою 53 Цивільного кодексу України;
2) у сфері житлово-комунальних/комунальних встановлюються відносини шляхом укла-дення договору про надання відповідних послуг між власником, або балансоутримувачем (будинку, групи будинків, житлового комплексу), та кінцевими споживачами (власниками при-міщень таких будинків). Такий договір укладається відповідно до типового договору, затверд-женого постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 №630.
Тобто у контексті Закону України «Про теплопостачання» – споживачем є власник, або балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу), який використовує теплову енергію для господарських і технологічних потреб, таких як для опалення, для підігріву питної води та для інших господарських і технологічних потреб, і не є споживачем, власник окремого приміщення (кінцевий споживач), який в результаті господарської і технологічної діяльності балансоутримувача отримує відповідні житлово-комунальні/комунальні послуги.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що:
комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідве-денням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;
споживач – фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Тобто кінцевий споживач, який уклав договір про житлово-комунальні послуги з власни-ком чи балансоутримувачем отримує не теплову енергію, а відповідну житлово-комуналь-ну/комунальну послугу.
Зазначений висновок вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №904/7024/17 – частина четверта статті 19, частина третя статті 24 Закону України «Про теплопостачання» містять загальне правило про необхідність споживання теплової енергії на підставі договору для суб`єктів, теплоспоживче обладнання яких (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування тощо) через тепловий ввод приєднане або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі, за наявності у цих суб`єктів індивідуального приладу обліку теплової енергії, тоді як відносини зі споживання теплової енергії фізичними особами, що мають статус суб`єкта господарювання, та/або юридичними особами, житлові/нежитлові приміщення яких розмішені у складі багатоквартирного будинку і які є її кінцевими споживачами, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». 
За приписами Закону України «Про теплопостачання» – теплопостачальна організація має право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами.
Вбачається, що на підставі вказаного Закону ДКП «Луцьктепло» та ПрАТ «ВНЗ «МАУП» в особі філії Волинський інститут імені В`ячеслава Липинського ПрАТ «ВНЗ «МАУП» уклали договір купівлі-продажу (постачання) теплової енергії, за яким теплопостачальна організація від-пускає теплову енергію у вигляді гарячої води (теплову енергію) споживачу, який зобов`язаний оплатити прийняту теплову енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію системи теплоспоживання (тепло-використального обладнання).
Відповідно до п.1.2 Договору – теплова енергія використовується споживачем через тепло-використальні установки для підтримання належного температурного режиму (обігрівання) належних йому приміщень (централізованого опалення).
З урахуванням зазначеного вище, вбачається правильним висновок суду першої інстанції що укладений Договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, між теплопостачальним підприємством і власником приміщення, а не договором про надання житлово комунальних послуг між власником та кінце-вими споживачами (власниками приміщень таких будинків).

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». 
Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-кому-нальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Такий договір укладається на основі типового договору, затвердженого постановою КМУ №630 від 21.07.2005.
З огляду на правозастосовчу практику Верховного Суду, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Відповідач на підставі укладеного з Позивачем договору купівлі-продажу (постачання) теплової енергії отримував теплову енергію, як товарну продукцію та не являється споживачем поставленої теплової енергії, як житлово-комунальної послуги, а відтак на нього не поширюються норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодав-чих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хво-роби (COVID-19)» в частині заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. 

Враховуючи вище викладені обставини, апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню, тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін. 
Порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України). 
Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визна-ються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст.ст. 12, 34, 86, 129, 232, 233, 240, 270, 275, 276, 282, 284, 286 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд –
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжнародна Академія управління персоналом» в особі філії Волинський інститут імені В`ячеслава Липинського Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжнародна Академія управління персоналом» на рішення господарського суду Волинської області від 08.09.2021 у справі №903/429/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню до Верхов-ного Суду за виключенням випадків, передбачених ст.287 ГПК України.
3. Матеріали справи №903/429/21 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий  суддя                                                                      Грязнов В.В. 

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.