ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" січня 2022 р.                                   Справа №910/11458/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сітайло Л.Г.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Буравльова  С.І. 

секретар судового засідання - Нікітенко А.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України
на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021
у справі №910/11458/21 (суддя Морозов С.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"
до Моторного (транспортного) страхового бюро України
про стягнення 24 342,88 грн,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (далі -      ТОВ "Маркс.Капітал") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) заборгованості у розмірі 24 324,88 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок ДТП, яка мала місце 21.04.2015, у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" (далі - ПАТ "СК "Україна"), як страховика винної в ДТП особи, виник обов`язок виплатити страхове відшкодування потерпілій - фізичній особі ОСОБА_1 . Вказана фізична особа відступила своє право вимоги виплати страхового відшкодування Фізичній особі-підприємцю Шияну Денису Сергійовичу, а позивач, за договором про надання фінансових послуг факторингу від 31.10.2015                №5/31-10/2015, отримав від вказаної фізичної особи-підприємця всі права вимоги за вищезазначеними грошовими зобов`язаннями.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі №910/11458/21 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача три відсотки річних в сумі 3 734,88 грн, 20 608,00 грн інфляційних втрат,             2 270,00 грн судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, МТСБУ звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі №910/11458/21 та відмовити в задоволенні позовних вимог до МТСБУ в повному обсязі, а також розподілити судові витрати.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції, на думку скаржника, є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи.
На думку скаржника, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку, що строк позовної давності обраховується не з моменту ДТП, а з моменту визнання ПАТ "СК "Україна" банкрутом. Суд неправомірно не застосував строк позовної давності. МТСБУ зазначає, що позивач звернувся з позовом із пропуском загального строку позовної давності, а тому підлягають застосуванню наслідки пропуску строків позовної давності - відмова в позові у повному обсязі.
Також, скаржник вважає, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання не входить у зобов`язання страховика, який визнаний банкрутом, та не може бути покладена на МТСБУ, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер. 
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2021 апеляційну скаргу МТСБУ на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі №910/11458/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги МТСБУ на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі №910/11458/21.
8 листопада 2021 року на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11458/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 апеляційну скаргу МТСБУ на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі №910/11458/21 залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
1 грудня 2021 року скаржник усунув недоліки апеляційної скарги шляхом подання відповідного клопотання.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 відмовлено МТСБУ в задоволенні клопотання про розгляд даної апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою МТСБУ на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі №910/11458/21. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд, в межах доводів апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 21.04.2015 на перехресті з вулицею Академіка Павлова в місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: зіткнення автомобіля "Mazda", державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , з автомобілем "Renault", державний номерний знак: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Mazda", державний номерний знак: НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не уступив дорогу автомобілю "Renault", державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів, чим порушив пункт 16.11 Правил дорожнього руху України.
Зазначені обставини встановлені постановою Московського районного суду м. Харкова від 20.05.2015 в справі №643/7201/15-ц, якою водія автомобіля "Mazda", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).
Згідно з договором (полісом) серії АІ №3760896 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність водія автомобіля "Mazda", державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована ПАТ "СК "Україна".
Згідно зі звітом від 29.04.2015 №592, складеним суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Швечковим Олександром Вікентійовичем, на замовлення ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Renault", державний номерний знак: НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження при ДТП складає                  53 156,75 грн.
28 травня 2015 року власник пошкодженого автомобіля "Renault" ОСОБА_1 подала до страховика винної у ДТП особи - ПАТ "СК "Україна" заяву про страхове відшкодування.
2 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем Шиян Денисом Сергійовичем укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, на підставі якого цесіонарій зайняв місце цедента в зобов`язаннях, що виникли з вищевказаного ДТП, у тому числі одержання грошового відшкодування нанесеної майнової шкоди у розмірі 49 500, 00 грн від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України   (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
31 жовтня 2015 року між Фізичною особою-підприємцем Шиян Денисом Сергійовичем та ТОВ "Маркс.Капітал" укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №5/31-10/2015, за умовами якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до додатку №1 до цього договору.
В силу даного договору, фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли з вищезазначеного договору відносно всіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (пункт 1.2 договору).
Пунктом 1.4 договору визначено, що зобов`язаною особою (боржником) є ОСОБА_2 (пункт 1 додатку №1 до договору); ПАТ "СК "Україна"; МТСБУ у порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За приписами частини 1 статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що починаючи з 31.10.2015 кредитором у договірному зобов`язанні за страховою подією (дорожньо-транспортною пригодою, що відбулася 21.04.2015) є ТОВ "Маркс.Капітал".
Позивач зазначає, що ПАТ "СК "Україна", порушуючи умови договору страхування (полісу) серії АІ №3760896, не здійснило виплату грошового зобов`язання за заявою ОСОБА_1 про страхове відшкодування від 28.05.2015.
Разом з тим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна".
30 березня 2018 року ТОВ "Маркс.Капітал" звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про грошові вимоги до ПАТ "СК "Україна".
24 квітня 2018 року позивачем подано уточнення до заяви про грошові вимоги до ПАТ "СК "Україна" у справі №910/842/18. Уточнення стосувалися детального розрахунку заборгованості ПАТ "СК "Україна" перед ТОВ "Маркс.Капітал".
ТОВ "Маркс.Капітал" у заяві про грошові вимоги до ПАТ "СК "Україна" просило визнати грошові вимоги позивача до відповідача та включити грошові вимоги до реєстру вимог кредиторів, в тому числі за страховою подією 21.04.2015 на суму 86 217,88 грн, з яких: 49 500,00 грн - розмір завданого збитку, 3 734,88 грн - три проценти річних, 20 608,00 грн - інфляційні втрати, 12 375,00 грн - пеня.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 ТОВ "Маркс.Капітал" визнано кредитором ПАТ "СК "Україна" першої черги на суму 9 547 674,57 грн, четвертої черги на суму 3 916 198,78 грн та шостої черги на суму 1 835 120, 95 грн (загальна сума 15 298 994,30 грн).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, постановлено ліквідувати ПАТ "СК "Україна", у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, а також встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог.
Враховуючи ліквідацію Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна", листом №3114 від 20.08.2019 позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про виплату відшкодування у сумі 52 776, 11 грн, з яких: 31 162, 59 грн страхового відшкодування, 2 253, 95 грн 3% річних, 11 568, 92 грн інфляційних втрат та 7790, 65 грн пені.
30 серпня 2019 року, в зв`язку з ліквідацією ПАТ "СК "Україна", позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату боргу.
Листом від 19.09.2019 №3.1-05/30595 відповідач повідомив ТОВ "Маркс.Капітал" про прийняте ним рішення за результатами розгляду вищенаведеної заяви позивача, а також зазначив про виплату позивачу страхового відшкодування за спірною ДТП у розмірі 49 500,00 грн.
18 вересня 2019 року відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування за вищевказаною страховою подією у розмірі 49 500,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку ТОВ "Маркс.Капітал".
Зважаючи на часткове задоволення відповідачем вимог позивача, та сплату останнім лише основної суми страхового відшкодування у розмірі          49 500,00 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогами про стягнення з МТСБУ 3 734,88 грн трьох процентів річних та 20 608,00 грн інфляційних втрат.
Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За визначенням статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
За приписами статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).
За визначенням пункту 9.1 статті 9 Закон страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, відповідно до умов договору страхування.
Згідно з пунктом 22.1 Закону, в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Заперечуючи проти позовних вимог, апелянт зазначив, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання не входить у зобов`язання страховика, що визнаний банкрутом та не може бути покладена на МТСБУ, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер.
Колегія суддів не погоджується з вказаними твердженнями відповідача враховуючи наступне.
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 3 статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.
З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №910/17993/15, від 28.02.2018 у справі №149/344/15-ц, від 06.06.2019 у справі №758/8819/16-ц, від 26.06.2019 у справі №760/2905/16-ц, від 04.09.2019 у справі №280/2625/13-к, від 16.10.2019 у справі №452/3519/15.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18).
З огляду на викладене, існує стала судова практика Верховного Суду, що в разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором страхування, зокрема, виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі частини 2 статті 625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 ТОВ "Маркс.Капітал" визнано кредитором ПАТ "СК "Україна", в тому числі за зобов`язаннями, що є предметом спору у цій справі.
В силу положень частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З урахуванням викладеного, встановлені у справі №910/842/18 грошові вимоги (що включають спірні нарахування) та обґрунтованість такої вимоги ТОВ "Маркс.Капітал" до ПАТ "СК "Україна", мають преюдиційне значення і не потребують повторного доказування.
Правовідносини за договором страхування, в процедурі ліквідації страховика і після її завершення, врегульовані Законом та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).
Норми статті 87 Закону про банкрутство (відповідно до положень якого здійснювалось провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПАТ "СК "Україна") не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма частини 5 статті 45 Закону про банкрутство встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.
Натомість спеціальні норми Закону встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика.
Зокрема, відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону, у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
Підпунктом "ґ" пункту 41.1 статті 41 Закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика, відповідно до умов договору страхування, в повному обсязі.
При цьому, преамбула статті 41 Закону - щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених цим Законом, не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями підпункту "ґ" пункту 41.1 цієї статті та із положеннями пункту 20.3 статті 20 Закону. Наведені норми, зокрема, не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати суми боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України.
У спірних правовідносинах акцент потрібно ставити не на відшкодуванні шкоди, яка відшкодовується МТСБУ у випадках, передбачених статтею 41 Закону, а саме на переході до МТСБУ обов`язків за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності тих страховиків, які ліквідовані, що передбачено положеннями пункту 20.3 статті 20 та статті 41 Закону.
Отже, МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України суми трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.
Для вирішення спору про покладення на МТСБУ (відповідно до пункту 20.3 статті 20 та підпункту "ґ" пункту 41.1 статті 41 Закону) обов`язку сплачувати за ліквідованого страховика, окрім суми страхового відшкодування, також три проценти річних та інфляційні втрати, нараховані в силу Закону за прострочення виплати страхового відшкодування, допущене страховиком, обставини прострочення МТСБУ виплати страхувальнику цього страхового відшкодування не входять до предмету доказування та не підлягають оцінці.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.07.2020 в справі №910/14293/19.
Разом із тим, обставини правильності розрахунків спірних сум трьох процентів річних та інфляційних втрат, які визнані як кредиторські вимоги у справі №910/842/18 про банкрутство ПАТ "СК "Україна", встановлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 в справі №910/842/18.
Зважаючи на перехід до позивача прав вимоги до відповідача зі сплати спірного страхового відшкодування, а також враховуючи оплату МТСБУ лише тіла цього відшкодування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність заявлених ТОВ "Маркс.Капітал" (як новим кредитором) позовних вимог про стягнення з відповідача нарахованих в силу Закону 3 734,88 грн трьох процентів річних та 20 608,00 грн інфляційних втрат.
Щодо заявленого МТСБУ клопотання про застосування строку позовної давності, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.
За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушені право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом яких той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Як зазначалось вище, правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.
Тож у контексті спірних правовідносин таке право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика.
Аналіз положень пунктів 2, 3 статті 20 та пункту 41.1 статті 41 Закону свідчить, що обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ.
Тому, на переконання колегії суддів, з урахуванням положень підпункту "ґ" пункту 41.1 статті 41 Закону, обов`язок МТСБУ щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика, чим, у цьому випадку, є дата постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика - банкрута. Важливим при цьому є врахування обставин того, що вимоги кредиторів не були задоволені, у зв`язку з відсутністю достатніх майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси.
Відтак право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №910/14293/19.
Наведеним спростовуються зазначені МТСБУ в обґрунтування апеляційної скарги доводи, зокрема, про те, що суд першої інстанції належним чином не встановив, коли позивач дізнався про своє порушене право та дійшов до помилкового висновку, що строк позовної давності обраховується не з моменту ДТП, а з моменту ліквідації ПАТ "СК "Україна" ухвалою господарського суду у справі про банкрутство.
Як зазначалось вище, факт ліквідації ПАТ "СК "Україна" встановлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.
Таким чином, судом першої інстанції встановлено обставини щодо ліквідації страховика ухвалою суду 17.07.2019, що за вказаних висновків є початком перебігу строку позовної давності.
ТОВ "Маркс.Капітал" звернулось з позовом до МТСБУ 16.07.2021.
Вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних у розумінні статті 625 ЦК України мають похідну природу від основного грошового зобов`язання, тому до них застосовується загальний строк позовної давності у три роки.
За наведених підстав, враховуючи дату звернення ТОВ "Маркс.Капітал" з позовом у цій справі колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, про що заявив відповідач у справі.
Щодо вимог позивача про розподіл витрат останнього на оплату професійної правничої допомоги, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі статтею 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно із попереднім розрахунком судових витрат, наведеним у позовній заяві, орієнтовний розмір витрат позивача на правову допомогу в даній справі склав 5 000,00 грн, які останній просив суд розподілити в порядку статті 129 ГПК України.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано, зокрема, договір про надання професійної правничої допомоги від 26.10.2020. №11/2020, укладений між ТОВ "Маркс.Капітал" та адвокатом Терзі Олександром Сергійовичем, додаткову угоду від 26.10.2020. №1 до вказаного правочину, детальний опис робіт (наданих послуг) до акту надання послуг від 05.07.2021 на суму 5 000,00 грн, акт надання послуг від 05.07.2021 на суму 5 000,00 грн, ордер та платіжне доручення від 07.07.2021 №265.
З доданих до матеріалів справи документів вбачається, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн є підтвердженими.
Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.11.2019 року №910/906/18.          
Водночас, апеляційним судом встановлено, що відповідач не надавав заперечення стосовно невідповідності критеріям співмірності витрат заявлених позивачем до стягнення до суду першої інстанції.
Доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність та/або нерозумність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвокатів до цієї справи відповідачем не надано.
Судом враховано, що кожна справа має свою специфіку, а тому враховуючи всі аспекти даної справи, колегія суддів вважає, що для належного представлення інтересів відповідача у даній справі заявлені витрати в повній мірі відповідають критеріям реальності та розумності.
Тож, перевіривши співрозмірність заявлених витрат за послуги адвоката на відповідність зазначеним критеріям, врахувавши ступінь складності справи та обсяг наданих адвокатами послуг, суд першої інстанції правомірно встановив, що заявлені позивачем витрати на відшкодування адвокатських послуг є співрозмірними із предметом позову та доведеними належними доказами у розмірі 5 000,00 грн.
Разом із тим, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення та не прийняті до уваги як обґрунтовані та такі, що спростовують висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі №910/11458/21 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.
У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги МТСБУ витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

                                                  ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі №910/11458/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі №910/11458/21 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали справи №910/11458/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Л.Г. Сітайло 

Судді                                                                                          В.В. Шапран

                                                                                          С.І. Буравльов