Ухвала
іменем України 
21 січня 2022 року
м. Київ
справа №757/31502/20-к
провадження №51-3576ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року про відмову у відкритті провадження,
встановив:
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня                                   2021 року відмовлено в задоволенні клопотань захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про закриття провадження у справі, забезпечення права на захист, відшкодування процесуальних витрат, скасування та зміну останнім запобіжного заходу та задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжено обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 11 грудня 2021 року.                       
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року відмовлено                        у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року                            в частині відмови у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_4                    від процесуальних витрат, оскільки скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через істотне порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону. Вважає необґрунтованими посилання апеляційного суду у своєму рішенні на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), оскільки в цих висновках йдеться про розподіл судових витрат на стадії завершення провадження, а не під час судового розгляду. Вказує на порушення, на його думку, права обвинуваченого ОСОБА_4 на захист. 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та надане до неї судове рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний розгляд справи, а у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
У ході судового розгляду вказаного кримінального провадження Дніпровський районний суд м. Києва ухвалою від 13 жовтня 2021 року відмовив поміж іншого у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від процесуальних витрат.
Вказане рішення в зазначеній частині адвокат ОСОБА_5 оскаржив в апеляційному порядку.
Як убачається зі змісту рішення апеляційного суду, відмовляючи у відкритті провадження за скаргою захисника цей суд виходив з того, що оспорювана ухвала була постановлена під час судового провадження, а тому виходячи зі змісту ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу (далі-КПК) оскарженню таке рішення не підлягає. 
Цей висновок апеляційного суду ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.
За правилами вказаної норми ухвали постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. 
Ухвала районного суду про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від процесуальних витрат не відноситься до передбачених ч. 1 ст. 392 КПК судових рішень, які можуть бути оскаржені  в апеляційному порядку.
За правилами ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач апеляційного суду відмовляє                 у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Таким чином, приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , суддя апеляційного суду діяв                                   у відповідності до вимог статей 392, 399 КПК, а тому ухвалене ним рішення прийнято з додержанням закону.
Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості посилання апеляційного суду у своєму рішенні на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), оскільки в них йдеться про розподіл судових витрат на стадії завершення провадження, а не під час судового розгляду, є недоречними, оскільки саме цими висновками уточняються механізм та стадія кримінального провадження, на якій суд вирішує питання розподілу процесуальних витрат, а саме при ухваленні остаточного рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вироку чи ухвали). Чинними нормами КПК не передбачено процедури вирішення питання про розподіл процесуальних витрат на стадії судового розгляду.
Що стосується доводів касаційної скарги про те, що, відмовивши у відкритті провадження за скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу районного суду                      в частині відмови у задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від процесуальних витрат, що унеможливлює участь захисників, які проживають у м. Херсоні, у судових засіданнях Дніпровського районного суду м. Києва, апеляційний суд порушив право останнього на захист, то вони не є прийнятними.
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.
Відмова у відкритті провадження за скаргою на ухвалу районного суду, окреме оскарження якої на цій стадії відповідно до ст. 392 КПК не передбачене, не є свідченням порушення права на захист.
Таким чином, ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою і відповідає вимогам  ст. 370 КПК.
З огляду на зазначене підстав для задоволення касаційної скарги захисника                ОСОБА_5 колегія суддів не вбачає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Cуд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюзахисника обвинуваченого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року про відмову у відкритті провадження відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                   ОСОБА_3