ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/15383/21                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Матвєєвої С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» до Національної   служби охорони здоров`я України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
У червні 2021 року позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Національної служби здоров я України щодо не оплати медичних послуг, наданих акціонерним товариством «Українська залізниці» в особі філії «Центр охорони здоров`я» AT «Укрзалізниця», в розмірі 19 434 700,35 грн. на підставі договору № 5827-М120-Р000/ЦОЗ/ПР-439 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій;
- зобов`язати Національну службу здоров`я України виконати умови договору № 5827-М120-Р000/ЦОЗ/ПР-439 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, а саме: сплатити на користь акціонерного товариства «Українська залізниці» (рахунок НОМЕР_1 , AT «Державний ощадний банк України», код ЄДРПОУ 40075815) заборгованість в сумі 19 434 700, 35 грн. (дев`ятнадцять мільйонів чотириста тридцять чотири сімсот гривень тридцять п`ять копійок) та витрати зі сплати судового збору в сумі 22 700,00 грн. (двадцять дві тисячі сімсот гривень). 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року клопотання Національної служби охорони здоров`я України про закриття провадження задоволено, закрито провадження в адміністративній справі № 640/15383/21 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» до Національної   служби охорони здоров`я України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. 
Апелянт наполягає, що договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій є публічно-правовим договором, який передбачає: обов`язки надавачів медичних послуг забезпечити належний рівень медичного обслуговування населення, умови щодо тарифів тощо. Таким чином, договір визначає умови, за яких суб`єкту господарювання дозволяється здійснювати господарську діяльність з медичного обслуговування населення за програмою медичних гарантій.
Також, апелянт вказує, що на даний час відсутня судова практика щодо підсудності спору, предметом якого є виконання договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, однак вважає, що такий договір за своєю природою і процедурою укладання є схожим з договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, який є адміністративним та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» до Національної   служби охорони здоров`я України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 
У відкритому судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала та просила суд вимоги останньої задовольнити повністю.
Представник відповідача підтримувала правову позицію суду першої інстанції та наполягала н авідсутності правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, у чеврні 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» до Національної   служби охорони здоров`я України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року  відкрито провадження в адміністративній справі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року клопотання Національної служби охорони здоров`я України про закриття провадження задоволено, закрито провадження в адміністративній справі № 640/15383/21 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» до Національної   служби охорони здоров`я України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в основу обґрунтувань позивача покладено те, що відповідач ухиляється від оплати медичних послуг, наданих позивачем на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Наведені аргументи та висновки суду безумовно свідчать про існування спору про приватне право, пов`язане з господарськими відносинами.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим  законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно зі  статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Згідно із частиною першою  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пунктів 2, 7 частини першої  статті 4 цього ж Кодексу  публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно з пунктом 1 частини першої  статті 19 КАС України  юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.
Пункт 16 частини першої  статті 4 КАС України  формулює поняття адміністративного договору як спільного правового акта суб`єктів владних повноважень або правового акта за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має  певне розмаїття форм,  визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону.
Закон України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» визначає державні фінансові гарантії надання необхідних пацієнтам послуг з медичного обслуговування (медичних послуг) та лікарських засобів належної якості за рахунок коштів Державного бюджету України за програмою медичних гарантій.
Пунктом 1 Положення про Національну службу здоров`я України, завтердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1101 передбачено, що Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» основними функціями Уповноваженого органу є, зокрема: 1) реалізація державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення за програмою медичних гарантій; 2) проведення моніторингу, аналізу і прогнозування потреб населення України у медичних послугах та лікарських засобах; 3) виконання функцій замовника медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій; 4) розроблення проекту програми медичних гарантій, внесення пропозицій щодо тарифів і коригувальних коефіцієнтів; 5) укладення, зміна та припинення договорів про медичне обслуговування населення та договорів про реімбурсацію; 6) здійснення заходів, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій, у тому числі заходів з перевірки дотримання надавачами медичних послуг вимог, встановлених порядком використання коштів програми медичних гарантій і договорами про медичне обслуговування населення. 
Згідно з Порядком укладення, зміни та припинення договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 410 визначається механізм укладення, зміни та припинення договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій (далі - договір) з НСЗУ відповідно до  Закону України  «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення».
Також, вищевказаною постановою затверджено Типову форму договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.
Вiдповiлно до Закону, Порядку № 410 вiдносини мiж суб`сктами господарювання - закладами охорони здоров`я ycix форм власностi та фiзичними особами - пiдприсмцями, якi одержали лiцензiю на провадження господарської дiяльностi з медичної практики, з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну полiтику у сферi державних фiнансових гарантiй медичного обслуговування населення i є замовником медичних послуг та лiкарських засобiв за програмою медичних гарантiй (НСЗУ), визначаються договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантiй, у якому встановлюються: перелiк та обсяг надання пацiентам медичних послуг та лiкарських засобiв за програмою медичних гарантiй, умови, порядок та строки оплати тарифу, фактична алреса надання медичних послуг, права та обов`язки сторін, строк дії договору, звiтнiсть надавачiв медичних послуг, вiдповiдальнiсть сторін. 
Так, колегія суддів звертає увагу, що договiр про медичне обслуговування населення с договором на користь третіх осіб - пацієнтів у частинi надання їм медичних послуг та лікарських засобів надавачами медичних послуг.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 824/422/19-а, адміністративний договір тлумачать як систему взаємних зобов`язань між зазначеними в акті управління суб`єктами, формування й виконання яких має на меті виконання визначених державою завдань та реалізацію публічних (суспільних) інтересів. В адміністративному договорі інтегровано функції публічної адміністрації та сторін. Спірні питання, що виникають відносно укладання, виконання, припинення адміністративних договорів, вирішуються в адміністративному або судовому порядку.
Кодексом адміністративного судочинства України  також встановлено обмеження щодо підстав укладання адміністративних договорів, а саме: такі укладаються виключно на підставі закону, і саме законом встановлено межі договірного регулювання публічних відносин, визначено компетенцію органу публічної адміністрації на укладення договору.
З викладеного можна констатувати підвищені вимоги до форми та змісту адміністративних договорів, які укладають винятково в письмовій формі.
Отже, адміністративний договір, під яким мається на увазі правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, має особливу юридичну природу, що вирізняє його серед інших форм правозастосування. Так, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування виступає у такому договорі від імені територіальної громади, і метою його укладення є не стільки отримання певних економічних благ (вигод), скільки забезпечення потреб відповідної громади міста необхідною інфраструктурою, якісним транспортним сполученням, наповнення бюджету міста тощо. Неналежне виконання умов такого договору може мати наслідком настання відповідальності не тільки для перевізника як безпосереднього виконавця перевезень (надавача послуг), але й для замовника таких послуг, який відповідає за їх якість перед територіальною громадою міста. Саме тому важливим є суворе регламентування  правил адміністративних договорів та їх дотримання.
З системного аналізу наведених вище положень, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини, які оскаржуються позивачем у даній позовній заяві - є приватно-правовими та похідними від господарських відносин, а тому не можуть бути розглянуті у порядку адміністративного судочинства, виходячи з того, що у даних правовідносинах відсутній публічно-правовий спір.
Договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій є публічно-правовим договором, який передбачає: обов`язки надавачів медичних послуг забезпечити належний рівень медичного обслуговування населення,умови щодо тарифів тощо. Таким чином, договір визначає умови, за яких суб`єкту господарювання дозволяється здійснювати господарську діяльність з медичного обслуговування населення за програмою медичних гарантійю
Тобто, НСЗУ надiлено владними управлiнськими функцiями щодо залучення закладiв охорони здоров`я на конкурсних засадах, укладення з переможцями договорiв про медичне обслуговування населення за програмою медичпих гарантiй, контролю за дотриманням надавачем медичних послуг законодавства про охорону здоров`я пiд час виконанпя такшх договорiв та ii розiрвання, тощо.
Відтак, апеляційний суд наголошує, що договір № 5827-М120-Р000/ЦОЗ/ПР-439 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, бездіяльність щодо виконання якого є предметом оскарження в даній справі, є не господарським, а адміністративним, оскільки відповідає всім ознакам останнього, відтак, спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження в адміністративній справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» до Національної   служби охорони здоров`я України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва. 
Керуючись ст. 243, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року - задовольнити. 
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року - скасувати та направити справу до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та не може бути оскаржена.
Повний текст виготовлено 20 січня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            Н.В. Безименна, 

                                                                                                     А.Ю. Кучма