ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року	Львів	Справа № 158/281/22 пров. № А/857/4389/22	

пров. №А/857/4389/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                                             Кухтея Р.В.
суддів:                                                              Носа С.П., Шевчук С.М.,
з участю секретаря судового засідання:            Кахнич Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 лютого 2022 року (ухвалене головуючою-суддею Сіліч Ю.Л., час проголошення рішення 14 год 47 хв у м. Ківерці, повний текст судового рішення складено 14 лютого 2022 року) у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про затримання іноземця до вирішення питання про визнання його біженцем,

                                                    в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (далі – в/ч НОМЕР_1 , ДПСУ, позивач) звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила продовжити строк затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на термін до прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 08.02.2022 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Тимчій О. М. подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в/ч НОМЕР_1 у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що відповідач є шукачем притулку в Україні. Зазначає, що оскільки видворення є неможливим, утримання його у Волинському пункті тимчасовому перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України суперечать зобов`язанням держави згідно ст. 5 Європейської Конвенції «Право на свободу та особисту недоторканість».
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.08.2021 було вирішено затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та поміщено його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до завершення процедури прийняття рішення за його заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але на строк який не може перевищувати шести місяців з часу фактичного затримання, починаючи з 12 год 30 хв 09.08.2021.
Встановлено, що 18.08.2021 ГУ ДМСУ в Закарпатській області було прийнято рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання відповідача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Відповідач оскаржив вказане рішення від 18.08.2021 в судовому порядку до Закарпатського окружного адміністративного суду, проте остаточного рішення за його заявою не прийнято.
З урахуванням того, що строк утримання відповідача в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України, визначений ч.11 ст.289 КАС України, закінчується 09.02.2022, в/ч НОМЕР_1 звернулась до адміністративного суду із зазначеним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з наявності звернення відповідача до уповноваженого органу із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, по якій ще не прийнято остаточного рішення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 (далі - Конвенція), задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011 (далі - Закон №3773-VI).
Частиною третьою статті 3 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно дефініції, наведеної у п.14 ст.1 Закону №3773-VI, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Статтею 30 Закону №3773-VI визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.
Так, частиною першою цієї статті передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Згідно ч.3 ст.30 Закону №3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Відповідно до ч.4 ст.30 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою (абз.2 ч.4 ст.30 Закону №3773-VI).
Пунктом 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 21.05.2012 за №806/21119 передбачено, що у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).
Відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1110 від 17.07.2003, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства : стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Згідно п.5 вказаного Типового положення, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів :
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.
Відповідно до ч.11 ст.289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Аналіз наведених вище норм дає підстави дійти висновку, що аргументом для затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України є наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.
Крім цього, органи охорони державного кордону, мають право звертатися з адміністративним позовом про затримання іноземця або особи без громадянства до прийняття рішення за їхньою заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до завершення процедури розгляду цієї заяви.
Як вже було зазначено вище, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.08.2021 відповідача затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування на строк, який не перевищує шість місяців, з часу фактичного затримання, починаючи з 12 год 30 хв 09.08.2021.
Також, судом встановлено, що 18.08.2021 ГУ ДМСУ в Закарпатській області було прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання відповідача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке відповідач оскаржив в судовому порядку.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі №260/3873/21 у задоволенні позовних вимог громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 було відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі №260/3873/21 було скасовано та прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДМСУ у Закарпатській області №55 від 18.08.2021, яким громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов`язати відповідача прийняти заяву позивача від 18.08.2021 та розглянути її по суті.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив, що остаточного рішення за заявою позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні ще не прийнято.
Отже, неприйняття рішення за заявою відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, на думку колегії суддів, є правовою підставою, визначеною абз.2 ч.4 ст.30 Закону №3773-VI, для продовження перебування відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ДПСУ надала належні докази, які підтверджують факт необхідності продовження затримання відповідача до прийняття рішення за його заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, який не може перевищувати одного місяця.
Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів враховує рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява №30544/96, п.26, ECHR 1999-1), в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись, як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.11 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                  п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 лютого 2022 року по справі №158/281/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 13.04.2022