Справа № 348/1763/19 
Провадження № 22-ц/4808/1727/21 
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я. 
Суддя-доповідач Василишин Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року                                                                                    м. Івано-Франківськ 
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
               головуючої (суддя-доповідач)                Василишин Л.В.
суддів:                                        Пнівчук О.В., Максюти І.О., 
секретаря                                        Мельник О.В.
за участі                представника апелянта адвоката Дорошенко М.А.
представника позивача адвоката Волосянка Р.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» на рішення Надвірнянського районного суду в складі суді Міськевич О.Я., ухвалене 17 грудня 2020 року в м. Надвірній Івано-Франківській області, в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк Світлана Василівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконанню, 
в с т а н о в и в:
У серпні 2019 році ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 листопада 2008 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С.В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на належну їй земельну ділянку загальною площею 0,6546 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Цим виконавчим написом за рахунок коштів, отриманих від реалізації земельної ділянки, задоволено вимоги ЗАТ «ОТП Банк» у розмірі 46 325,47 доларів США та витрати з вчинення виконавчого напису в розмірі 1 700,00 грн. 
Вказувала, що у нотаріуса не було законних підстав для вчинення цього виконавчого напису, оскільки він не підтверджує факт наявності у боржника безспірного боргу перед відповідачем, не містить таких обов`язкових реквізитів як строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, штраф, проценти, якщо такі належать до стягнення.
Окрім того, вона не отримувала від ЗАТ «ОТП Банк» жодних вимог або повідомлень про заборгованість та наміри звернути стягнення на її нерухоме майно, чим була позбавлена можливості заперечити з приводу визначеної банком заборгованості.
Посилаючись на наведене, просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С.В. 06 лютого 2008 року за № 2534 таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Надвірнянського районного суду від 21 листопада 2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С.В.
Рішенням Надвірнянського районного суду від 17 грудня 2020 року позов задоволено.
Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С.В. 06 лютого 2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 2534, про звернення стягнення на земельну ділянку загальною площею 0,6546 га, розташовану на АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка на підставі договору іпотеки № РСL-600/006І/2006, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С.В. за реєстровим № Д-3, передане у іпотеку АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ЗАТ «ОТП Банк»- таким, що не підлягає виконанню. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису) та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (яка діяла на час вчинення виконавчого напису), оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. При цьому суд вважав, що клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення, так як стороною відповідача не доведено, що позивачка була повідомлена належним чином про вчинення оспорюваного виконавчого напису та відкриття виконавчих проваджень на його виконання, а також не надано відповідних доказів про отримання нею відповідних документів.
Додатковим рішенням Надвірнянського районного суду від 15 січня 2021 року стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 12 118,40 грн сплачених судових витрат, з яких: 768,40 грн - судовий збір, 11 350,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу.
У березні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 01 листопада 2007 року позивачка отримала іпотечне повідомлення із зазначенням того, що у разі невиконання вимоги зі сплати боргу банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. В подальшому, 22 грудня 2008 року відділом державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції їй направлено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом від 06 листопада 2008 року № 2534. Також постанови про відкриття виконавчого провадження за оспорюваним виконавчим написом надіслані рекомендованим листом і 17 березня 2010 року, 22 серпня 2012 року, 18 липня 2014 року, 14 червня 2017 року та 14 лютого 2019 року. Крім того, державними виконавцями неодноразово було здійснено виїзди для опису майна, про що складались відповідні акти. Проте суд першої інстанції цим обставинам не дав належної правової оцінки, не врахував презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав та необґрунтовано не застосував наслідки спливу позовної давності за заявою сторони відповідача.
Також вказує, що виконавчий напис нотаріусом вчинений відповідно до положень Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, оскільки нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Більша сума заборгованості за кредитом ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору. Позивачем не доведено, яка сума заборгованості повинна була бути на дату вчинення виконавчого напису, не надано доказів часткового або повного погашення заборгованості. В той же час, сума заборгованості підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2020 року у справі №2-1526/2010, яке набрало законної сили та не оскаржувалось сторонами. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 травня 2021 року до участі у справі замість ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в якості процесуального правонаступника сторони відповідача залучено ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп».
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 травня 2021 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 17 грудня 2020 року - без змін.
Постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року касаційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» частково задоволено. Скасовано постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 27 травня 2021 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи постанову апеляційного суду, суд касаційної інстанції вказав, що апеляційний суд не надав оцінки доводам відповідача щодо пропуску позовної давності та, як наслідок, наявності/відсутності підстав для відмови у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності.
У засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції скаргу представник апелянта - адвокат Дорошенко М.А. скаргу підтримала, просила її задовольнити.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Волосянко Р.О. скаргу не визнав, просив її відхилити за безпідставністю.
Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С.В. в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до положення статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у відсутності третьої особи не встановлено.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Матеріалами справи підтверджується, що 06 січня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 40 000,00 дол. США зі сплатою 14 % річних та терміном повернення до 06 січня 2016 року.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором цього ж дня між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого остання передала в іпотеку належну їй на праві власності земельну ділянку загальною площею 0,6546 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 .
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань ЗАТ «ОТП Банк» направив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 іпотечне повідомлення №01-11/3997 від 19 жовтня 2007 року про сплату заборгованості за кредитним договором, яка складається з суми кредиту - 35 364,71 доларів США, а також суму відсотків та пені за порушення умов кредитного договору, нарахованих на дату погашення кредиту. Також роз`яснено, що у випадку невиконання вимог товариство розпочне процедуру звернення на предмет іпотеки.
06 листопада 2008 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С. В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на зазначену земельну ділянку, згідно з яким пропонується за рахунок коштів, отриманих від реалізації земельної ділянки, задовольнити вимоги ЗАТ «ОТП Банк» у розмірі 46 325,47 дол. США та витрати з вчинення виконавчого напису у розмірі 1 700,00 грн.
28 травня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким ПАТ «ОТП Банк» отримало право вимоги за кредитними договорами згідно з переліком, укладеними між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та позичальниками, у тому числі й кредитним договором, укладеним із ОСОБА_3 .
А 07 червня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого клієнт передає та відступає фактору сукупність прав, належних клієнту за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставне майно.
Звертаючись із позовом позивачка покликалась на те, що виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням статей 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, у зв`язку з чим просила визнати його таким, що не підлягає виконанню.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості за кредитним договором, для стягнення якої вчинено виконавчий напис, не можна вважати безспірною. А тому суд дійшов висновку, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису) та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (яка діяла на час вчинення виконавчого напису). При цьому суд вважав, що клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення, так як стороною відповідача не доведено, що позивачка була повідомлена належним чином про вчинення оспорюваного виконавчого напису та відкриття виконавчих проваджень на його виконання, а також не надано відповідних доказів про отримання нею відповідних документів.
Проте повністю погодитись з такими висновками місцевого суду не можна, виходячи з наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Частиною третьою цієї статті визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).
За змістом статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Частиною першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку із простроченням ОСОБА_2 строку сплати суми кредиту та нарахованих відсотків за кредитним договором ЗАТ «ОТП Банк» направив позичальнику вимогу за № 22-4/8410 від 11 жовтня 2006 року про повне погашення заборгованості за кредитним договором, яка складалась з суми кредиту - 37666,60 доларів США; процентів - 952,26 доларів США; пені - 1 443,81 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 вказувала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Водночас із витребуваних судом першої інстанції документів, що подавались банком для вчинення виконавчого напису вбачається, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01 жовтня 2008 сума боргу за кредитом становила 34 364,66 доларів США, заборгованість по процентах за період з 08 березня 2007 року по 30 вересня 2008 року - 7865,01 доларів США, заборгованість по пені за період з 06 лютого 2007 року по 30 серпня 2007 року - 4 095,80 доларів США, а всього 46 325,47 доларів США.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сума кредитної заборгованості, для стягнення якої вчинено виконавчий напис, включає відсотки за кредитним договором, нараховані за період після пред`явлення дострокової вимоги банку до позичальника про дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, тобто після припинення права кредитодавця нараховувати відсотки за договором, а також пеню, відповідно така не могла вважатись безспірною.
З огляду на те, що документи, які були надані нотаріусу кредитором, не можна визнати такими, що підтверджували безспірність заборгованості боржника, що правильно встановив суд першої інстанції.
Відтак доводи апеляційної скарги про те, що виконавчий напис вчинений нотаріусом відповідно до положень Закону України «Про нотаріат» не заслуговують на увагу.
В той же час, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо звернення позивачкою до суду із вказаним позовом із пропуском строку позовної давності. 
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). 
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис вчинений 06 листопада 2008 року, а з позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 звернулася у серпні 2019 року, тобто за межами визначеної статтею 257 ЦК України позовної давності тривалістю у три роки.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав заяву про застосування позовної давності.
За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.
Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Але для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.
Виконавчий напис - це безумовна вимога про виконання зобов`язаною особою свого договірного обов`язку, що підлягає примусовому виконанню. Цей напис є формою реалізації юрисдикційного захисту, що застосовується у нотаріальному порядку.
У досліджуваних правовідносинах така вимога, у першу чергу, спрямована на пред`явлення до боржника претензії щодо виконання свого основного обов`язку, що випливає з кредитного договору; у другу чергу, кредитор використовує своє право на реалізацію своїх повноважень із акцесорного зобов`язання - іпотеки.
З`ясовано, що іпотечне повідомлення, в якому ЗАТ «ОТП Банк» вимагало погасити заборгованість та попереджено, що у випадку невиконання цієї вимоги банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_1 отримала 01 листопада 2007 року.
Посилання представника позивача, що вказане повідомлення ОСОБА_1 не отримувала, а підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення не належить їй, не заслуговує на увагу, оскільки є голослівним та не підтверджується належними доказами.
Також з матеріалів справи вбачається, що оспорюваний виконавчий напис неодноразово пред`являвся до примусового виконання. Так, постановами від 22 грудня 2008 року, від 17 березня 2010 року, від 22 серпня 2012 року заступником начальника відділу Державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції Поповичем С.М. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №2534 від 06 листопада 2008 року. Боржника зобов`язувалось добровільно виконати виконавчий напис в визначений у постанові строк.
Копії постанов про відкриття виконавчого провадження направлялись ОСОБА_1 на адресу, яка була зазначена в іпотечному договорі АДРЕСА_2 . На вказану адресу було направлено й іпотечне повідомлення. Ця адреса місця проживання позивачки вказана також у постанові про відкриття виконавчого провадження від 14 лютого 2019 року, яка долучена до позовної заяви. 
В ході примусового виконання виконавчого напису державним виконавцям 16 березня 2009 року, 11 квітня 2013 року, 16 лютого 2017 року, 21 грудня 2017 року складались акти опису й арешту майна. Арештоване майно (земельна ділянка, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ) передавалась для реалізації на прилюдних торгах. 
Про проведення аукціону у жовтні та грудні 2009 року ПП «Спеціалізоване підприємство юстиції» також повідомляло ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .
Враховуючи, що ОСОБА_1 отримала іпотечне повідомлення, на адресу її місця проживання неодноразово направлялись постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, акти опису та накладення арешту на земельну ділянку, здійснюючи право власності на належне її майно, має діяти відповідально, зокрема виявляти турботу щодо цього майна, бути обізнаним про його стан тощо, колегія суддів вважає, що позивачка об`єктивно мала можливість знати про обставини порушення своїх прав ще у грудні 2008 року.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово зауважував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Застосування строків позовної давності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, опираючись на докази, які вже втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Таким чином враховуючи, що ОСОБА_1 звернулася до суду позовом з пропуском позовної давності, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин такого та необізнаності про існування оспорюваного виконавчого напису не надала, а стороною відповідача подано письмову заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, апеляційний суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності.
Як передбачено пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому не може бути визнано законним і обґрунтованим. Відтак, підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» задоволити.
Рішення Надвірнянського районного суду від 17 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк Світлана Василівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконанню відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
       Повний текст постанови складено 30 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач        Л.В. Василишин 
Судді        О.В. Пнівчук
       І.О. Максюта